Ухвала
Іменем України
08 травня 2020 року
м. Київ
справа № 520/19785/19
провадження № 51-4578 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, 
встановив:
ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перевірку вказаного судового рішення у касаційному порядку. 
Ухвалою Суду від 16 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 було 
залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) і встановлено строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. Також скаржнику роз`яснено, що в разі невиконання цих вимог у встановлений строк, касаційна скарга повертається особі, яка її подала. 
У межах наданого строку ОСОБА_4 повторно звернувся до Суду, проте допущених недоліків не усунув.
У новому зверненні хоча і міститься посилання на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, однак при цьому не наведено правового обґрунтування на спростування висновку апеляційного суду щодо повноважень захисника ОСОБА_5 . Зокрема знову не зазначено в аспекті положень глави 17, статей 393, 399 КПК аргументів на підтвердження того, що згаданий захисник є особою, котра має право подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді про накладення арешту на майно, яке не належить підозрюваному. 
Крім того, скаржник залишив поза увагою, що арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження передбачає позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, тобто обмеження прав певної фізичної чи юридичної особи. Відповідно можливість оскарження таких обмежень забезпечується саме особі права якої було порушено. Водночас, указуючи мету оскарження – захист прав підозрюваного, скаржник не обґрунтовує, які саме його права порушено ухвалою слідчого судді про накладення арешту на майно юридичних осіб (ТОВ «Майнічі» та ТОВ «Готель «Паровоз»). 
Таким чином не викладено обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду та необхідності її скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, зважаючи на положення статей 370, 412, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Недодержання ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження. 
За таких обставин Суд вважає, що касаційну скаргу з доповненнями слід повернути засудженому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2019 рокуразом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка їх подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                      ОСОБА_3