П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/4285/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Матущак В.В.  
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
18 червня 2020 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року  (ухвалене 27.02.2020 у м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за березень-травень 2013 року; січень-квітень, червень-жовтень 2014 року; січень, березень 2015 року; січень-грудень 2017 року; січень-листопад 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за березень-травень 2013 року; січень-квітень, червень-жовтень 2014 року; січень, березень 2015 року; січень-грудень 2017 року; січень-листопад 2018 року.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.02.2020 позов задоволено. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.02.2020 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що протягом березня-травня 2013 року та січня-березня 2014 у ОСОБА_1 розмір індексації становив 0 грн, оскільки у жовтні 2012 встановлено базовий місяць і відповідно до Порядку №1078 право позивача на індексацію не виникло. В квітні 2014 року коефіцієнт індексації при базовому місяці жовтень 2012 року становив 1,4, позивачу нарахована та виплачена у травні 2014 індексація у розмірі 17,05 грн. В червні 2014 року зріс розмір грошового забезпечення, а тому цей місця став базовим. В грудні 2014 року знову зріс розмір грошового забезпечення, а тому базовим місяцем став грудень 2014 року. Індексацію за січень та березень 2015 у сумі по 37,19 грн виплачено позивачу. Протягом 2017 року та січня-лютого 2018 року за фондом грошового забезпечення військової частини, затвердженого вищим розпорядником бюджетних коштів, видатки на виплату індексації грошового забезпечення не було передбачено. Індекси споживчих цін з квітня по листопад 2018 року не перевищували поріг індексації, тому індексація особовому складу Військової частини НОМЕР_1 , у тому числі і позивачу, становила 0 грн. 
Відповідач зауважив, що при звільненні з військової служби не заявляв про не проведення з ним повного розрахунку.
Також вказано, що Порядок №1078 не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі роки. Враховуючи зазначене, на думку відповідача, виплата сум індексації грошового забезпечення у межах коштів військової частини, передбачених на виплату грошового забезпечення, є неможливою.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що доводи апеляційної скарги спростовуються довідкою Львівського територіального архівного відділу Галузевого Архіву Міністерства Оборони України.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2019 №20-рс позивач звільнений у запас за підпунктом "б" пункту 2 частини 5 статті 26 закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2019 №206 позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із запитом на інформацію у якому просив повідомити відомості про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за березень-травень 2013; січень-квітень, червень-жовтень 2014; січень, березень 2015; січень 2017-листопад 2018.
Відповідь на звернення позивача відповідач надав листом від 13.11.2019 №350/485/60/1894 у якому повідомив про відсутність можливості надати розрахункові відомості про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення до 2016 року, адже такі відомості передані на зберігання до Львівського територіального архівного відділу Галузевого Архіву Міністерства Оборони України. Запропоновано для отримання таких відомостей звертатись до Львівського територіального архівного відділу Галузевого Архіву Міністерства Оборони України.
Про нараховану та виплачену індексації грошового забезпечення з 01.01.2017 по 30.08.2019 відповідач надав довідку від 13.11.2019 №3080 згідно якої ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення не виплачувалась з січня 2017 року по листопад 2018 року включно.
Позивач звертався до Львівського територіального архівного відділу Галузевого Архіву Міністерства Оборони України щодо отримання відомостей про нараховану та виплачену індексації грошового забезпечення з січня 2013 року по грудень 2016 року. У відповідь на вказане звернення позивачу надано архівну довідку Львівського територіального архівного відділу Галузевого Архіву Міністерства Оборони України згідно якої   ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення не виплачувалась за березень-травень 2013 року; січень-квітень, червень-жовтень 2014 року; січень, березень 2015 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у ненарахуванні та невиплаті індексації грошового забезпечення за березень-травень 2013 року; січень-квітень, червень-жовтень 2014 року; січень, березень 2015 року; січень 2017 року - листопад 2018 року, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в період служби мав право на отримання індексації свої доходів, однак такі виплати відповідачем не здійснювались, чим порушено права позивача. Посилання на відсутність бюджетних асигнувань не є може слугувати причиною не проведення виплати індексації.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.
Стаття 43 Конституції України закріплює право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 №1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (Закон №1282-XII) та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (Порядок №1078).
Згідно ст. 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст.2 Закону №1282-XII).
Частина перша статті 4 Закону №1282-XII передбачає, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. 
Відповідно до ч.ч. 3-5 ст.4 Закону №1282-XII, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ч.ч. 1, 2, 6 ст. 5 Закону №1282-XII, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до п.1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Положеннями пункту 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказав на те, у межах спірних періодів позивач мав право на отримання індексації лише у травні 2014 року, січень та березень 2015 року. Відповідачем виплачено позивачу належні суми індексації, а зобов`язання відповідача здійснити повторну виплату вже виплачених сум зумовить нецільове використання коштів. Відповідач не заперечує право позивача на отримання індексації протягом 2017 року та січня-квітня 2018 року, однак зазначає, що фондом грошового забезпечення військової частини, затвердженого вищим розпорядником бюджетних коштів, видатки на виплату індексації грошового забезпечення у вказаний період не було передбачено.
Апеляційний суд вважає вказані доводи відповідача необґрунтованими. 
Так, під час розгляду звернення позивача відповідач зазначив, що не має інформації про нараховані та виплачені позивачу суми індексації його грошового забезпечення по 2016 рік, запропонував для отримання такої інформації звернутись до Львівського територіального архівного відділу Галузевого Архіву Міністерства Оборони України.
Таким чином, відповідач визнає, що належним джерелом інформації про нараховані та виплачені позивачу суми індексації його грошового забезпечення по 2016 рік є саме архівна довідка Львівського територіального архівного відділу Галузевого Архіву Міністерства Оборони України.
Водночас, апеляційний суд зауважує, що згідно наявної у матеріалах справи архівної довідки Львівського територіального архівного відділу Галузевого Архіву Міністерства Оборони України індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не виплачувалась за березень-травень 2013 року; січень-квітень, червень-жовтень 2014 року; січень, березень 2015 року.
Про нараховану та виплачену індексації грошового забезпечення з 01.01.2017 по 30.08.2019 відповідач надавав довідки від 04.09.2019 №2323 та від 13.11.2019 №3080 згідно яких ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення не виплачувалась з січня 2017 року по листопад 2018 року включно.
Отже, наявними у матеріалах справи доказами, належність яких не заперечується відповідачем, підтверджується те, що позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення за березень-травень 2013 року, січень-квітень, червень-жовтень 2014 року, січень, березень 2015 року, січень 2017 року - листопад 2018 року. Водночас, відповідач не подав до суду доказів на спростування  даної обставини.
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах фінансових ресурсів бюджету на відповідний рік, передбачений на ці цілі, адже такі доводи вони не відповідають нормам Закону № 1282-XII та п. 11 Порядку №1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі “Кечко проти України” (рішення від 08 листопада 2005 року), в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21– 44а10).
Така ж правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації його доходів за березень-травень 2013 року, січень-квітень, червень-жовтень 2014 року, січень, березень 2015 року, січень 2017 року - листопад 2018 року, порушила права позивача на оплату працю, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексації за вказані періоди.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Сушко О.О.