Постанова
Іменем України
 
03 червня 2020 року                                      
м. Київ                                                               
 
справа № 505/3146/16-ц
провадження № 61-14373св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Подільська міська рада Одеської області, ОСОБА_2 , 
треті особи:Управління Держгеокадастру у Подільському районі Одеської  області, ОСОБА_3 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Подільської міської ради Одеської області (до перейменування Котовська міська рада Одеської області), ОСОБА_2 про визнання рішення частково недійсним, визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку.
Позовна заява обґрунтована тим, що їй на праві власності належить 52/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , а відповідачу - 48/100 частини зазначеного житлового будинку.
Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 675 кв. м.    
Між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 визначений порядок користування спірною земельною ділянкою шляхом подачі відповідних заяв до Подільської міської ради Одеської області, при цьому заяву від імені позивача, на підставі довіреності, подала її мати - ОСОБА_3 .
За домовленістю між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 у користування позивача переходила земельна ділянка площею 0,0364 га, у користування відповідача - земельна ділянка площею 0,0311 га.
10 грудня 2010 року у нотаріальній конторі посвідчено заяву за участю представника позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про надання згоди на користування спірною земельною ділянкою у межах відповідно до схеми поділу, згідно з яким у користування позивача повинна перейти земельна ділянка площею 0,0344 га, а у користування відповідача земельна ділянка площею 0,0311 га.
Позивач посилалась на те, що її представник ОСОБА_3 є неграмотною особою, глухонімою, а відповідач ОСОБА_2 скористалась цим та ввела ОСОБА_3 в оману щодо зміни меж земельної ділянки. Крім того, рішення Котовської міської ради Одеської області від 10 грудня 2010 року не встановлює безоплатних постійних земельних сервітутів на спірній земельній ділянці, відсутні такі відомості і в державних актах на право власності на земельні ділянки, у встановленому порядку не передавались межові знаки на зберігання, оскільки в акті прийому-передачі межових знаків від 19 січня 2011 року підпис вчинено не позивачем.
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просила визнати недійсними рішення Котовської міської ради Одеської області від 19 січня 2011 року № 16-VІ «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян» у частині передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0331 га по АДРЕСА_1 , рішення Виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області від 19 січня 2011 року № 16-VІ у пункті 1.32,  та державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 787457, площею 0,0331 га, по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 .         
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 травня 2017 року позов  ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано недійсними рішення Котовської міської ради Одеської області від 19 січня 2011 року № 16-VІ «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян» у частині передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0331 га по АДРЕСА_1 , рішення Виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області від 19 січня 2011 року №16-VІ у пункті 1.32, а також державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 787457, площею 0,0331 га, по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 .  
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірними рішеннями Котовської міської ради Одеської області порушуються права позивача на належну їй земельну ділянку, межі належної їй земельної ділянки були зменшені на користь відповідача, у зв`язку з чим позивач позбавлена права користування частиною земельної ділянки.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 травня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що питання передачі земельної ділянки площею 0,0331 га у власність відповідача ОСОБА_2 вирішено компетентним органом у межах його повноважень і за належної згоди землекористувачів. Факт введення  ОСОБА_2 в оману ОСОБА_3 належними доказами не доведено.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2018 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Верховного Суду від 25 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційна скарга передана судді-доповідачеві.
У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду  у складі колегіїз п`яти суддів. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідач ОСОБА_2 скористалась тим, що представник позивача - ОСОБА_3 є неграмотною особою, глухонімою та ввела ОСОБА_3 в оману щодо зміни меж земельної ділянки. Рішенням Котовської міської ради Одеської області від 19 січня 2011 року № 16-VІ порушені права ОСОБА_1 , оскільки частина земельної ділянки  ОСОБА_2 , площею 20 кв. м, межує з частиною житлового будинку, що належить  ОСОБА_1 , яка позбавлена можливості обслуговувати частину житлового будинку.  
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до технічного паспорта ОСОБА_1 на праві власності належить 52/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , а відповідачу ОСОБА_2 - 48/100 частини зазначеного житлового будинку (а.с. 22-26).
Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 675 кв. м.
За домовленістю між позивачем та відповідачем від 04 листопада 2010 року у користування ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 0,0364 га, а у користування ОСОБА_2 - земельна ділянка площею 0,0311 га (а.с. 12, 13).
10 грудня 2010 року у нотаріальній конторі посвідчено заяву за участю представника позивача - ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 про надання згоди на користування спірною земельною ділянкою у межах відповідно до схеми поділу, згідно з яким у користування позивача має перейти земельна ділянка площею 0,0344 га, а у користування відповідача - площею 0,0311 га (а.с.14-17).
10 грудня 2010 року позивач в особі представника ОСОБА_3 та відповідач, після уточнюючої геодезичної зйомки, подали до Котовської міської ради заяву про встановлення за домоволодінням по АДРЕСА_3 - Подільськ) площі земельної ділянки площею 0,0675 га, у тому числі за позивачем - 0,0344 га,  за відповідачем - 0,0331 га, з присвоєнням окремих поштових адрес і з передачею земельних ділянок у власність (а. с. 17, 17 зворот).
Рішенням Котовської міської ради Одеської області від 19 січня 2011 року № 16-VІ «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян» ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0344 га по АДРЕСА_3 (пункт 1.31 рішення, а.с. 19).
На підставі рішення Котовської міської ради Одеської області від 19 січня 2011 року № 16-VІ «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян» ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,0311 га по АДРЕСА_3 (пункт 1.32 рішення, а. с. 38).
Рішенням Котовської міської ради Одеської області № 16-VІ від 02 березня 2011 року внесені зміни за результатами уточнюючої геодезичної зйомки та заявами громадян в пункті 1.32 рішення від 19 січня 2011 року № 16-VІ стосовно заміни слів з « АДРЕСА_4 (а.с. 37, 38).
15 серпня 2012 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 787457, площею 0,0331 га, по АДРЕСА_3 (а.с. 34, 35 зворот).
03 жовтня 2012 року на ім`я позивача ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 019718 площею 0,0344 га, по АДРЕСА_2 (а.с. 34, 35 зворот).    
Згідно зі схемою поділу земельних ділянок, площа земельної ділянки відповідача становить 0,0331 га, а земельні ділянки площею 0,0069 га і  0,0020 га - це площі дії земельних сервітутів, оскільки на земельну ділянку встановлено безоплатні постійні земельні сервітути з правом проходу та проїзду на велосипеді і з правом проїзду на транспортному засобі (а.с. 17 зворот).
29 серпня 2016 року під час комісійного обстеження домоволодіння по АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 до частини житлового будинку самочинно збудувала прибудову (а.с. 40-45).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, провадиться один раз по кожному виду використання.
Згідно з частиною першою статті 125, частиною першою статі 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до положень частин другої та третьої цієї статті, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам надано роз`яснення, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, які діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що підстави для визнання недійсними та скасування рішення Котовської міської ради Одеської області від 19 січня 2011 року № 16-VІ «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян» у частині передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0331 га по АДРЕСА_3 , рішення Виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області від 19 січня 2011 року № 16-VІ відсутні, оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм земельного законодавства та в межах наданої міській раді компетенції. Судом апеляційної інстанції не встановлено порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача на спірну земельну ділянку, відповідач  ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку.
Враховуючи те, що позивачем не було доведено факт набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку усупереч вимогам чинного законодавства України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 скористалась тим, що представник позивача - ОСОБА_3 є неграмотною особою, глухонімою, і ввела ОСОБА_3 в оману щодо зміни меж земельної ділянки, є безпідставними, оскільки факт введення в оману представника позивача - ОСОБА_3 не доведено.
13 вересня 2010 року нотаріально посвідчено довіреність зі строком дії на три роки, з повноваженнями, зокрема щодо представництва ОСОБА_3 інтересів  ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування і в інших органах з питань отримання на ім`я позивача державного акта про право власності на спірну земельну ділянку, у тому числі на отримання технічної документації по встановленню меж земельної ділянки (а.с. 20 зворот). Зазначена довіреність не скасована.
Доводи  касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк