ПОСТАНОВА
Іменем України

19 травня 2020 року 
Київ
справа №816/713/17
адміністративне провадження №К/9901/41005/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 (головуючий суддя - Подобайло З.Г., судді: Григоров А.М., Тацій Л.В.) у справі № 816/713/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельне управління «Промбудколія» до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, - 

встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельне управління «Промбудколія» (далі - ТОВ «РБУ «Промбудколія») звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - ГУ ДФС у Полтавській області) від 25.04.2017 №0003921405.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 в позові відмовлено. У прийнятті цієї постанови суд виходив з невідповідності спірної операції критеріям реальності та документального підтвердження.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено з тих мотивів, що позивач документально підтвердив право на податковий кредит. 

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, ГУ ДФС у Полтавській області оскаржила його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 та залишити в силі постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2017.

В обґрунтування своїх вимог ГУ ДФС у Полтавській області посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, статей 198, 201 Податкового кодексу України.

Так, відповідач зазначає, що позивачем не підтверджено правомірність формування податкового кредиту за оспорюваною господарською операцією шляхом надання належним чином оформлених первинних документів, що свідчить про відсутність реального вчинення господарських операцій з отримання робіт та послуг від спірних постачальників та їх подальше використання в господарській діяльності.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ГУ ДФС у Полтавській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «РБУ «Промбудколія» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині взаємовідносин з ПП «Інвестдорсервіс» за період з 01.06.2016 по 30.07.2016 та ТОВ «Інвестпромтехсервіс» за період з 01.08.2016 по 31.08.2016.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 31.03.2017 №429/16-31-14-05-09/34607649, в якому відображено висновок про порушення платником податків вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого ТОВ «РБУ «Промбудколія» занижено зобов`язання зі сплати ПДВ  в загальному розмірі 404237,00 грн.
В обґрунтування своєї позиції контролюючий орган послався на наявну податкову інформацію стосовно ПП «Інвестдорсервіс», складену Головним управлінням ДФС у Полтавській області 04.10.2016 №249/16-31-14-06-33714971, де відображено висновки щодо відсутності вказаного підприємства за податковою адресою та ненадання на запит контролюючого органу документального підтвердження відображених у податковому обліку господарських операцій; за даними Єдиного реєстру податкових накладних за період з січня по серпень 2016 року встановлено невідповідність у задекларованих контрагентами позивача відомостей про придбані та реалізовані товари, а податкова звітність контрагентів позивача свідчить про відсутність у них необхідних виробничих потужностей та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності. Крім того,відповідач посилався на недоліки представленої товарно-транспортної документації. Враховуючи вищевикладене, стверджує, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали фіктивний характер, товари фактично не поставлялись, а договори та інші фінансово-господарські документи учасників господарських операцій складені з метою незаконного отримання податкової вигоди.

На підставі висновків вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Полтавській області 25.04.2017 прийнято податкове повідомлення-рішення №0003921405, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 606355,50 грн. (в т.ч., основний платіж - 404237,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 202118,50 грн.). 

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України  податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. 

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
Судами також встановлено, між ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Інвестдорсервіс» 16.05.2016 укладено договір № 1605-16 поставки товарно-матеріальних цінностей. До вказаного договору сторонами підписано специфікації: № 2 від 14.06.2016 та № 3 від 08.07.2016.
ТОВ «РБУ «Промбудколія» з ТОВ «Інвестпромтехсервіс» укладено договір поставки товарно-матеріальних цінностей від 01.04.2016 № 1104/16-2 та підписано специфікацію № 3 від 03.08.2016 року.
На підтвердження виконання умов зазначених договорів, позивачем надано видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення, акти прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей, тощо.
Придбаний товар доставлено перевізниками ПП «Владікос» та ТОВ «Екотаймтранс» на склад ТОВ «РБУ «Промбудколія», що підтверджується договорами перевезення вантажу, рахунками-фактурою, актами здачі-прийомку виконаних робіт (послуг), товарно-транспортними накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями.

Придбаний товар з бази ТОВ «Інвестпромтехсервіс» завантажено на автомобіль перевізника ФОП ОСОБА_1 та відправлено на об`єкт будівельно-монтажних робіт замовника ренійська філія ДП «Адміністрація морських портів України», транспортування товару перевізником ФОП ОСОБА_1 підтверджується рахунком-фактурою, актом приймання-передачі виконаних послуг, товарно-транспортною накладною; платіжним дорученням.

Оцінивши подані платником докази за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ці документи оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій.

Відповідачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Вподальшому придбаний у ПП «Інвестдорсервіс» товар (після доукомплектування) реалізовано покупцю Ренійська філія ДП «Адміністрація морських портів України» та «Легендарненський елеватор» ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», на підтвердження чого позивачем надано договір на поставку товарів № 83-В-РЕФ-16 від 25.05.2016р.; додаток №1 від 25.05.2016 Специфікація товару, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, замовлення на партію товару, податкову накладну рахунки на оплату, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Вподальшому придбаний товар використаний при виконанні будівельно-монтажних робіт замовником ренійська філія ДП «Адміністрація морських портів України», що підтверджується договором підряду на виконання робіт з поточного ремонту залізничної колії №3 "К" №140-В-РЕФ-16 від 01.08.2016, рахунками на оплату, актом приймання виконаних будівельних робіт КБ-2В, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати КБ-3, підсумковою відомістю ресурсів приймання виконаних будівельних робіт, платіжними дорученнями.

В підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Інвестпромтехсервіс» позивачем також надано  копію договору оренди №0416А нерухомого індивідуально визначеного майна від 04.04.2016 на підтвердження знаходження товариства в період здійснення господарської діяльності з ТОВ «РБУ «Промбудколія» за адресою: АДРЕСА_2, копію договору оренди земельної ділянки № 8 від 02.03.2016, за умовами якого ТОВ «Інвестпромтехсервіс» орендує у ФОП ОСОБА_2 складські приміщення площею - 200м.кв. та підкрановий майданчик площею  200м.кв., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , копію договору №1216 430 оренди нежитлового приміщення від 14.12.2016р. на підтвердження факту знаходження на даний час ТОВ «Інвестпромтехсервіс» за адресою м. Кропивницький, вул. Медведева (Чиколенка), буд. 1-А, 3-й поверх, кімната 315, копію договору № 003 про надання послуг по перевезенню вантажів від 04.04.2016р. в підтвердження наявності у ТОВ «Інвестпромтехсервіс» можливості здійснювати перевезення вантажів, копію акту прийняття-передачі на підтвердження надання ФОП ОСОБА_3 навантажувально- розвантажувальних послуг за допомогою кранового обладнання, копія податкової звітності в підтвердження наявності працівників та прийняття податкових декларацій податковим органом.

В підтвердження реальності господарських операцій з ПП «Інвестдорсервіс» надано копію договору відповідального зберігання № 5 від 11.01.2016 щодо зберігання товару в охоронюваному приміщенні за адресою: АДРЕСА_3, копії договору № 002 від 04.01.2016 про надання послуг по перевезенню вантажів, договору № 001 транспортного експедирування в підтвердження наявності у                        ПП «Інвестдорсервіс» можливості здійснювати перевезення вантажів; на підтвердження придбання товару, який в подальшому було реалізовано ТОВ «РБУ «Промбудколія», надано копію податкової звітності в підтвердження наявності працівників та прийняття податкових декларацій податковим органом.

Крім того, рух активів під час здійснення господарських операцій позивача з                           ПП «Інвестдорсервіс», ТОВ «Інвестпромтехсервіс» підтверджеється регістрами бухгалтерського обліку по рахункам 361, 631, 6811, 3711; матеріальними звітами по складу за період червень 2016 року - березень 2017 року, прибутковими накладними, накладними на переміщення, оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 201 за червень 2016 року - квітень 2017 року.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «РБУ «Промбудколія» розглядуваної операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо. 

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача на податкову інформацію щодо ПП «Інвестдорсервіс», оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни, правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. 

Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійсненої поставки товару, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами ГУ ДФС у Полтавській області під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Слід також зазначити, що недоліки товарно-транспортних накладних в даному випадку не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснено позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеними контрагентами позивача, суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судом апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
 Т.М. Шипуліна ,
Судді Верховного Суду