КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ 33/824/4544/2019                                                                                        Постанова винесена суддею Дячук С.І.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП                                                                     
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
12 грудня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю захисника Климовича М.К., розглянувши апеляційну скаргу захисника Климовича М.К. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року стосовно
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,  
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від                         07 листопада 2019 рокуОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600  неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн.,                    з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Також постановлено стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі             384 грн. 20 коп.  
 
Згідно з постановою суду, 07 жовтня 2019 року о 1 год. 29 хв. по                         вул. Кільцева дорога, 4 в м. Києві ОСОБА_1  керував автомобілем «Деу», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (бліде обличчя, зіниці очей не реагують на світло), на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння від проходження такого огляду відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
В апеляційній скарзі захисник Климович М.К., вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку                  з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, всупереч вимогам ст.ст. 245, 252, 278, 280 КУпАП, судом першої інстанції справу розглянуто неповно, упереджено та не об`єктивно.   
Так, згідно матеріалів справи, факт руху автомобілю «Деу Ланос», його зупинки працівниками поліції та факт перебування в цей час за його кермом ОСОБА_1 жодними доказами не підтверджено. Натомість, відповідно до встановлених судом обставин, ОСОБА_1 перебував у вказаний у протоколі час та місці біля автомобілю, який через механічну несправність стояв нерухомий, а, згідно пояснень ОСОБА_1 , до вказаного місця він приїхав зі своїм товаришем, який і перебував за кермом. Спілкування з працівниками поліції, які під`їхали до зазначеного місця приблизно через 20 хвилин після поломки, здійснював саме ОСОБА_1 , оскільки товариш на декілька хвилин відійшов та згодом повернувся, коли працівники поліції вже були. 
При цьому в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б спростовували показання ОСОБА_1 , а про незгоду з діями працівників поліції та складеним протоколом, ОСОБА_1 зазначено у самому протоколі.
Також працівниками поліції не здійснено повну відеофіксацію процесуальних дій під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а долучений до справи відеозапис не містить відомостей щодо факту керування транспортним засобом                      ОСОБА_1 та взагалі є неповним і не відображає всі об`єктивні обставини у справі.
Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 був відсторонений працівниками поліції від керування транспортним засобом, що опосередковано підтверджує факт безпідставної вимоги щодо проходження перевірки на стан сп`яніння ОСОБА_1 з боку працівників поліції.
Також і з пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що вони не були свідками керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а саме це питання у даній справі підлягає доказуванню та перевірці у першу чергу.
Тому з огляду на наявні у справі докази, в даній ситуації ОСОБА_1 не можна вважати водієм, тобто суб`єктом даного адміністративного правопорушення, у даному випадку він пішохід, тобто особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортним засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу, а законодавством не передбачено обов`язок громадян України, які не є водіями транспортних засобів, на вимогу працівників поліції проходити тести на стан алкогольного сп`яніння, тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Окрім цього, судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту щодо виклику у судове засідання працівників поліції, незважаючи на суперечність між даними вказаними у протоколі та поясненнями ОСОБА_1 .
Поза увагою суду залишився і той факт, що працівниками поліції не було відібрано пояснення від ОСОБА_4 , який перебував разом із                      ОСОБА_1 , що опосередковано свідчить про упереджене ставлення поліцейських до ОСОБА_1 при складанні протоколу. 
 
Більш того, самим судом, всупереч вимогам ст.ст. 245, 252, 278, 280 КУпАП, не викликано та не допитано вказаного свідка під час розгляду даної справи, показання якого мали істотне значення для об`єктивного вирішення справи.
Крім того, під час складання матеріалів ОСОБА_1 не роз`яснили його права, зокрема, право на отримання професійної правничої допомоги, про що свідчить відсутність його підпису у протоколі та підписів свідків, які засвідчують цей факт.
Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перепитує у працівника поліції про можливість проходження перевірки у лікарні на наступний день, що свідчить про необізнаність ОСОБА_1 з приводу порядку проходження перевірки водіїв на стан сп`яніння та наслідки відмови від такої перевірки.
         Крім того, судом залишено поза увагою, що ОСОБА_1 не запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та відповідно такий огляд не проведено, а без такого огляду виявити будь-які ознаки сп`яніння ОСОБА_1 працівник поліції не міг, що свідчить про безпідставність висунутих вимог ОСОБА_1 щодо проходження огляду у лікарні.
         Щодо наявного в матеріалах справи направлення ОСОБА_1 на огляд до лікарні, то даний документ є неналежним доказом у справі та не відповідає критеріям у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки відомості зазначені у ньому фактично суперечать обставинам справи.
         За таких обставин, судом першої інстанції не звернуто увагу на порушення припущені працівниками поліції при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , що свідчить про неповний, поверхневий та формальний розгляд справи.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Климовича М. К.  на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушеннята відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга                       не підлягає задоволенню, з таких підстав. 
             
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно                      ОСОБА_1  були дотримані, а висновок суду про доведеність  винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.
 
Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим                     ОСОБА_1 , в тому числі і щодо роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1  від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, та направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
 
До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, виявивши у ОСОБА_1 під час спілкування, ознаки наркотичного сп`яніння, працівники поліції пояснили свідкам, що було зупинено водія ОСОБА_1 та у присутності свідків неодноразово пропонували йому пройти огляд у лікаря-нарколога в медичній установі, але ОСОБА_1 , не оспорюючи свого статусу водія, відмовився від огляду через відсутність у нього часу,у зв`язку з чим відносно нього і було складено протокол про адміністративне правопорушення. 
 
Не заслуговують на увагу і доводи захисника в апеляційній скарзі про недотримання працівниками поліції встановленого законом порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, тобто без пропозиції проведення первинного огляду на місці з використанням спеціальних технічних засобів. 
         Відповідно до Розділу II п. 13 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом  Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
         Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння можливо лише у медичному закладі, і та обставина, що працівники поліції не пропонували  ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.
 
         Щодо тверджень захисника про те, що наявне в матеріалах справи направлення ОСОБА_1 на огляд до лікарні є неналежним доказом та не відповідає критеріям у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки відомості зазначені у ньому фактично суперечать обставинам справи, то вони не заслуговують на увагу, оскільки за змістом Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом  Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, таке направлення видається для проходження огляду в закладі охорони здоров`я, а  ОСОБА_1 , як свідчить відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, згоди на проходження такого огляду не надав, про що і зазначено у наявному в матеріалах справи направленні.
 
Доводи захисника про те, що  ОСОБА_1  не керував транспортним засобом, а коли до нього під`їхали працівники поліції, то він на той момент знаходився біля автомобіля, тому він не є суб`єктом правопорушення за ст. 130 КУпАП та не підлягав жодному огляду на стан сп`яніння, є безпідставними та спростовуються сукупністю вищенаведених доказів у справі, а тому не заслуговують на увагу.
При цьому у протоколі про адміністративне правопорушення у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення»  ОСОБА_1  не вказано про те, що він не керував транспортним засобом, а лише зазначено, дослівно, що «з протоколом ознайомлений, не згоден, транспортний засіб залишив за місцем зупинки без порушень ПДР» та проставлено у протоколі підпис про ознайомлення з його змістом. 
До того ж, як свідчить відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, свідкам працівники поліції пояснили, що було зупинено водія ОСОБА_1 та запропонували йому пройти огляд у лікаря-нарколога в медичній установі, однак ОСОБА_1 , відмовляючись від огляду через відсутність у нього часу, не вказав на той факт, що автомобілем він не керував.
А відтак, протилежні доводи захисника, не заслуговують на увагу та розцінюються судом як намагання  ОСОБА_1  уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
До того ж, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що  ОСОБА_1 , вважаючи дії інспектора по складанню щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.
 
Та обставина, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, безпосередньо в суді не допитувались, не може свідчити про неповноту з`ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та обґрунтовано прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо  ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та у відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.
 
Не заслуговують на увагуі посилання апелянта на те, що з пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що вони не були свідками керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки вказані свідки були залучені працівниками поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, що й ними засвідчено.
Що ж стосується тієї обставини, що працівниками поліції не було відібрано пояснення від ОСОБА_4 , який перебував разом із                      ОСОБА_1 , то вказане не є обов`язковим під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а будь-яких даних про те, що захистом у суді першої інстанції заявлялось клопотання про допит вказаного свідка у матеріалах справи відсутні, як не було заявлено такого клопотання і при апеляційному розгляді. 
Та обставина, що безпосередньо в суді не допитувалися інспектори ПП, які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, не може свідчити про неповноту з`ясування всіх обставин справи, оскільки всі дані, які покладені в основу судового рішення, з усією повнотою задокументовані на відеозапису і є достатніми для повного та всебічного вирішення даної справи.
 
Стосовно доводів захисника про недотримання працівниками поліції безперервності відеозапису усіх обставин даної події, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки підтверджується вищенаведеними доказами.
Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи апеляційної скарги                   захисника про те, що поліцейські не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, оскільки вони відібрали у останнього пояснення, зазначене у протоколі, про залишення транспортного засобу за місцем зупинки, що є однією із форм відсторонення від керування транспортним засобом. 
З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги захисника Климовича М.К. про те, що обставини вчиненого ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, зазначені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності та не підтверджуються  жодним доказом, слід визнати безпідставними, оскільки вони є голослівними та суперечать наявним у справі доказам, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.
 
Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення  ОСОБА_1  правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.
При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1  стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.  
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому  підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника Климовича М.К. задоволенню не підлягає.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя 
 
 п о с т а н о в и л а:
 
 Апеляційну скаргу захисника Климовича М.К. залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від                         07 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу                      в розмірі 600  неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
                      Суддя
               Київського апеляційного суду                                        Горб І.М.