ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2020 р.           Справа№ 910/13536/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Мартюк  А.І. 
          Зубець  Л.П. 
 
при секретарі судового засідання Позюбан А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" на рішення Господарського міста Києва від 21.01.2020

у справі № 910/13536/19 (суддя Турчин С.О.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства "Донецька залізниця"
про витребування майна з чужого незаконного володіння

за участю представників учасників справи: 
від позивача: Пхайко Ю.Л., згідно ордеру КС № 294991 від 25.05.2020;
від відповідача: Лях К.М., за довіреністю № Ц /6-45/307-19 від 23.12.2019;
від третьої особи: не з`явився; 

ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: верстатів рейкосвердлильних МП6-1515 заводський №63 та МП6-1515-002 заводський №61.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснює використання майна позивача у своїй господарській діяльності за відсутності на це правових підстав.
Рішенням Господарського міста Києва від 21.01.2020 у справі № 910/13536/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши відсутність в матеріалах справи доказів, що могли б підтверджувати правомірність володіння відповідачем належних позивачу рейкосвердлильних верстатів № 61 та № 63, керуючись ст. ст. 387, 388 ЦК Україні, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Однак, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у справі № 910/13536/19 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному дослідженні усіх обставин справи, що призвело до невірного визначення початку перебігу строку позовної давності та застосування норм матеріального права. Так, апелянт стверджує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 06.09.2016 правонаступником ДП «Донецька залізниця» значилось АТ «Укрзалізниця». А тому, на думку апелянта, станом на час набуття позивачем права власності на верстати його законні інтереси не були порушені відповідачем. До того ж, позивач вправі був повернути своє майно у зв`язку з невиконанням сублізингоодержувачем договірних зобов`язань саме в рамках договору сублізингу, а не шляхом пред`явлення віндикаційного позову. Звернення з даним позовом, на переконання позивача, виникло у нього саме з моменту відмови відповідача від правонаступництва прав і обов`язків третьої особи, що слідує з листа АТ «Укрзалізниця» № Ц-з/5-23/2464-17 від 16.06.2017. Вказаному доказу місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки. При цьому, скаржник звертає увагу на те, що визначення судом початку перебігу строку позовної давності з 07.11.2014 (дата набуття права власності на майно) щодо позовних вимог про витребування рейкосвердлильного верстату № 61, коли відповідач ще не був зареєстрований як юридична особа, є помилковим та безпідставним. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2020, справа № 910/13536/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Калатай Н.Ф., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 поновлено ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського міста Києва від 21.01.2020; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" на рішення Господарського міста Києва від 21.01.2020; учасникам справи запропоновано подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання та повідомлено строки на їх подання.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2020, у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф на лікарняному, для розгляду справи № 910/13536/19 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2020 справу № 910/13536/19 прийнято до провадження визначеним складом суду, розгляд справи призначено на 26.05.2020.
Від АТ "Українська залізниця" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. 
Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач звертає увагу на те, що позивач як власник майна з 2014-2016 не проявляв турботу про своє майно та за наявності усіх можливостей, до 2019 року не вчиняв будь-яких заходів для встановлення причин неповернення свого майна та не з`ясував правових підстав його володіння відповідачем. Також відповідач зазначає, що з моменту закінчення строку дії договорів сублізингу не був позбавлений можливості перевірити стан предметів лізингу та встановити, що належне йому на праві власності майно фактично використовується відповідачем. Крім того, відповідач зазначає, що позивач починаючи з серпня 2016 був обізнаним щодо перебування його майна у користуванні відповідача, про що свідчить наявний у справі лист-запит ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" від 12.08.2016. За доводами відповідача, про перебування у користуванні відповідача майна позивач повідомлявся листом від 06.09.2016 № 04/644, отримання якого, зокрема, підтверджується самим апелянтом у його листі № УТЛ-34101117 від 25.01.2017.       
Представник третьої особи в судове засідання 26.06.2020 не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином згідно вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». 
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони та третьої особи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи.
Представник позивача в судовому засіданні 26.05.2020 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове про задоволення позовних вимог.
Представник відповідача в судовому засіданні 26.05.2020 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.
В 2007 році між Приватним підприємством «ВТБ Лізинг Україна» (лізингодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Лізингова компанія «Укртранслізинг» (лізингоодержувач) були укладені договори фінансового лізингу, а саме:
- договір фінансового лізингу №33-ФЛ від 14.06.2007 (зі змінами і доповненнями), відповідно до умов якого лізингодавець набуває у власність у виробника (продавця) предмет лізингу, визначений лізингоодержувачем, технічні параметри, гарантія якості, необхідний склад документації яких задовольняють потреби лізингоодержувача, і передає їх лізингоодержувачу за плату в тимчасове володіння і користування на умовах, передбачених цим договором. Предметом лізингу є рейкосвердлильний верстат МП6-1515, який виготовлений згідно з технічним завданням Укрзалізниці, специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до договору, лізингоодержувач набуває право користування предметом лізингу на умовах цього договору з моменту підписання уповноваженими представниками сторін Акта приймання - передачі предмета лізингу. Передача предмета лізингу здійснюється відповідно до графіку, узгодженому лізингодавцем та лізингоодержувачем на умовах DDP (ІНКОТЕРМС-2000) на станцію Красний Лиман Донецької залізниці (код станції 490000).
29.10.2007 сторони склали та підписали Акт  приймання - передачі обладнання згідно договору фінансового лізингу №33-ФЛ від 14.06.2007, відповідно до якого, лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв у платне користування Рейкосвердлильний верстат мод. МП6-1515-002 заводський №61 загальною вартістю  980000,00 грн;
- договір фінансового лізингу №137-ФЛ від 09.08.2007 (зі змінами і доповненнями), відповідно до умов якого лізингодавець набуває у власність у виробника (продавця) предмет лізингу, визначений лізингоодержувачем, технічні параметри, гарантія якості, необхідний склад документації яких задовольняють потреби лізингоодержувача, і передає їх лізингоодержувачу за плату в тимчасове володіння і користування на умовах, передбачених цим договором. Предметом лізингу є рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002, який виготовлений згідно ДСТУ 2807-94, ГОСТ 27487-87, специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до договору, лізингоодержувач набуває право користування предметом лізингу на умовах цього договору з моменту підписання уповноваженими представниками сторін Акта приймання - передачі предмета лізингу в лізинг. Передача предмета лізингу здійснюється відповідно до графіку, узгодженому лізингодавцем та лізингоодержувачем на умовах DDP (ІНКОТЕРМС-2000) на станцію Красний Лиман, РЗП-6 Донецької залізниці (код станції 490000) - 1 од.
29.11.2007 сторони склали та підписали Акт  приймання - передачі обладнання згідно договору фінансового лізингу №137-ФП від 09.08.2007, відповідно до якого, лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв у платне користування рейкосвердлильний верстат МП6-1515 заводський №63 загальною вартістю  980000,00 грн.
У 2007 році між Відкритим акціонерним товариством «Лізингова компанія «Укртранслізинг» (в подальшому найменування було змінено на «Приватне акціонерне товариство «Лізингова компанія «Укртранслізинг») (сублізингодавець за договорами, позивач у справі) та Державним підприємством «Донецька залізниця» (сублізингоодержувач за договорами, третя особа у справі) було укладено договори фінансового сублізингу, а саме:
- договір фінансового сублізингу № 36-Д/П-071368/НЮ від 19.06.2007 (зі змінами і доповненнями), відповідно до умов якого сублізингодавець передав сублізингоодержувачу в тимчасове платне володіння і користування рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002 заводський № 61, у кількості 1 шт., про що свідчить Акт №77 від 29.10.2007 приймання передачі обладнання згідно договору фінансового сублізингу № 36-Д/П-071368/НЮ від 19.06.2007 та довіреність  ЯОГ №045014 від 27.10.2007.
Відповідно до Додатку №4 від 31.03.2009 до договору фінансового сублізингу № 36-Д/П-071368/НЮ від 19.06.2007  датою сплати останнього лізингового платежу є 10.10.2014;
- договір фінансового сублізингу №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007 (зі змінами і доповненнями), відповідно до умов якого сублізингодавець передав сублізингоодержувачу в тимчасове платне володіння і  користування рейкосвердлильний верстат МП6-1515 заводський №63, у кількості 1 шт., про що свідчить Акт від 29.11.2007 приймання передачі згідно договору фінансового сублізингу №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007 та Довіреність ЯОГ №045065 від 29.11.2007.
Відповідно до Додатку №4 від 31.03.2009 до договору фінансового сублізингу №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007 датою сплати останнього лізингового платежу є 10.11.2014.
07.11.2014 між ПП «ВТБ Лізинг Україна» (продавець за договором) та ПАТ «Лізингова компанія «Укртранслізинг» (покупець за договором, позивач у справі) укладено договір №78-В купівлі-продажу майна, що було передане у фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу від 14.06.2007 №33-ФЛ, відповідно до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність майно, що було передане у фінансовий лізинг по Акту приймання - передачі майна в лізинг від 29.10.2007 за договором фінансового лізингу №33-ФЛ від 14.06.2007 (п. 1.1 договору).  
Датою переходу від продавця до покупця права власності на майно,  визначене в п. 1.1 даного договору, є дата укладання даного договору. З цієї дати покупець стає власником майна, дія договору фінансового лізингу №33-ФЛ від 14.06.2007 припиняється його виконанням, а покупець набуває право власності на майно. Покупець погоджується з тим, що майно перебуває в тимчасовому володінні і користуванні Державного підприємства «Донецька залізниця» на умовах договору №36-Д/П-07168 від 19.06.2007 (п. 1.2 зазначеного договору).
Також 12.07.2016 між ПАТ «ВТБ Лізинг Україна» (продавець за договором) та ПАТ «Лізингова компанія «Укртранслізинг» (покупець за договором, позивач у справі) укладено договір №288-В купівлі-продажу майна, що було передане у фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу від 09.08.2007 №137-ФЛ, відповідно до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність майно, що було передане у фінансовий лізинг за Актом приймання - передачі майна в лізинг від 29.11.2007 за договором фінансового лізингу №137-ФЛ від 09.08.2007. (п. 1.1 договору).  
Датою переходу права власності на майно від продавця до покупця,  визначено в п. 1.1 даного договору та є дата укладання даного договору. З цієї дати покупець стає власником майна, дія договору фінансового лізингу №182-ФЛ від 09.08.2007 припиняється його виконанням, а покупець набуває право власності на майно. Покупець погоджується з тим, що майно перебуває в тимчасовому володінні і користуванні Державного підприємства «Донецька залізниця» на умовах договору №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007 (п. 1.2 зазначеного договору).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ПАТ «Лізингова компанія «Укртранслізинг» належним чином виконало умови договорів фінансового лізингу,  укладеного з ПП «ВТБ Лізинг Україна» та на підставі договорів купівлі-продажу майна ним набуто право власності на рейкосвердлильний верстат  МП6-1515-002 заводський №61 та рейкосвердлильний верстат МП6-1515 заводський №63 для забезпечення в подальшому його продажу на залізницю. Однак третьою особою договори фінансового сублізингу не виконані, а строк на який надавалась техніка у лізинг закінчився.
За твердженням позивача, ПАТ «Лізингова компанія «Укртранслізинг» зверталось до відповідача з вимогою про надання будь-якої інформації щодо місцезнаходження техніки та її стану, а також просило забезпечити проведення огляду даної техніки.
25.07.2019 за результатами проведеного представником позивача огляду рейкосвердлильних верстатів № 61 та № 63 сторонами складено та підписано Акти про стан обладнання.
При цьому в листі від 16.08.2019 №НГ-06/2703    відповідач повідомив про те, що АТ «Укрзалізниця» не стало правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця», а тому вимогу про здійснення оплати сублізингових платежів, несплачених третьою особою відповідач не має можливості задовольнити.
ПАТ «Лізингова компанія «Укртранслізинг» вважаючи, що у відповідача відсутні правові підстави користування наявним у нього майном - рейкосвердлильними верстатами № 61 та № 63, пред`явлено позов про витребування у АТ «Укрзалізниця» зазначеного майна на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України. 
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
В ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей.
Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння.
Предмет доказування у таких справах становлять обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.
Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).
Під незаконним володінням розуміється фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави (володіння вкраденою річчю) або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору найму), або правова підстава якого недійсна (володіння, установлене в результаті недійсного правочину).
Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.
Позивач, як вже зазначалось у даній постанові, згідно договорів купівлі-продажу №288-В від 12.07.2016 та  №78-В від 07.11.2014 набув право власності на майно - рейкосвердлильні верстати МП6-1515-002 заводський № 61 та МП6-1515 заводський № 63. Вказані верстати згідно договорів фінансового сублізингу №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007 та 36-Д/П-071368/НЮ від 19.06.2007 були передані ДП «Донецька залізниця», яке свої зобов`язання з оплати лізингових платежів в повному обсязі не виконало.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в особі його структурного підрозділу Регіональна філія «Донецька залізниця» листом № в.о.Н-01/429 від 12.07.2019 (а.с. 121) повідомив, що вищенаведені верстати перебувають на балансі структурного підрозділу філії «Лиманський рейкозварювальний поїзд» АТ «Українська залізниця» згідно договорів фінансового сублізингу №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007 та 36-Д/П-071368/НЮ від 19.06.2007.
При цьому відповідач листом від 16.08.2019 № НГ-06/2703 (а.с. 134) повідомив позивача, що правонаступництво ПАТ "Українська залізниця" щодо прав та зобов`язань підприємств, майно яких розміщено на території проведення антитерористичної операції, у тому числі ДП «Донецька залізниця», настане лише після проведення інвентаризації і оцінки їх майна та включення його у встановленому законом порядку до статутного капіталу товариства. Також відповідач звертав увагу на те, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про припинення ДП «Донецька залізниця» не внесено, а тому підприємство є юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за договірними зобов`язаннями. У справі наявний лист відповідача аналогічного змісту від 16.06.2017 № Ц-3/5-23/2464-17 (а.с. 252).
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" (далі - Закон №4442-VI) визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі.
Зазначений Закон містить такі положення: утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом; товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 % акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - Укрзалізниця), а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту); Статут товариства затверджується Кабінетом Міністрів України; засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України; Вищим органом товариства є загальні збори; функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України; товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту; комісія з утворення товариства у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту товариства для подання Кабінетові Міністрів України; зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту; розмір статутного капіталу товариства визначається під час його утворення згідно із зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.
Пунктом 2 розділу ІІІ "Перехідні та прикінцеві положення" Закону № 4442-VI встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до зазначеного Закону № 4442-VI та на виконання його вимог згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 (далі - Постанова № 200) утворено ПАТ "Українська залізниця" на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.
До переліку, наведеного у цьому додатку, включено й ДП "Донецька залізниця".
За змістом пункту 5 Постанови № 200 Міністерству інфраструктури доручено вжити заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 (далі - Постанова № 604) встановлено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури України відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за ПАТ "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї Постанови.
За змістом пункту 2 Постанови № 604 комісії з утворення ПАТ "Українська залізниця" разом із Міністерством інфраструктури України доручено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" згідно із законодавством.
Отже питання правонаступництва АТ "Українська залізниця" стосовно ДП "Донецька залізниця" визначається Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та прийнятими на його виконання постановами Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 та від 12.11.2014 №604, які пов`язують перехід прав і обов`язків ДП "Донецька залізниця" до АТ "Українська залізниця" з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника. 
На час звернення з даним позовом доказів набуття АТ "Українська залізниця" прав та обов`язків, як правонаступника ДП "Донецька залізниця", суду не надано. Тому використання відповідачем в його господарській діяльності приналежного позивачу майна на підставі договорів сублізингу шляхом правонаступництва не вбачається. Колегією суддів також встановлено відсутність між сторонами договірних правовідносин стосовно використання верстатів, що є предметом спору у даній справі. Доказів отримання відповідачем майна за відплатним договором матеріали справи також не містять. 
Водночас, згідно зі ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Доказів здійснення позивачем дій, пов`язаних з наданням відповідачу, як господарюючому суб`єкту який не є правонаступником ДП «Донецька залізниця» (на чому наполягає відповідач), в користування майна матеріали справи не містять.
Натомість, знаходження зазначених рейкосвердлильних верстатів на території відповідача, а саме структурного підрозділу філії «Лиманський рейкозварювальний поїзд» підтверджується Актами про стан обладнання від 25.07.2019 за підписом представників позивача та відповідача. Наведені обставини сторонами не заперечуються. 
Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження обставин правомірного володіння відповідачем рейкосвердлильними верстатами МП6-1515-002 заводський № 61 та МП6-1515 заводський № 63, що на праві власності належать позивачу, та використовуються відповідачем в його господарській діяльності, судова колегія, з урахуванням вищенаведених норм права та встановлених обставин у даній справі, погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог про витребування у відповідача вищенаведеного майна.
Під час розгляду справи відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до вимог позивача до відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Застосовуючи наслідки спливу строку позовної давності, місцевий господарський суд, виходив з того, що оскільки право на звернення до суду за захистом порушених прав та подання позову про витребування майна виникло у позивача з моменту    набуття ним права власності на спірне майно, то позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності.
Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вищевикладеними висновками суду, виходячи із наступного.
Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).
За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, виходячи з правового контексту вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції констатує, що позовна давність є строком пред`явлення позову. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
При цьому вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Тобто порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
В свою чергу, аналіз положень ст. 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст. ст. 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. 
Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права, можна було отримати раніше (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).
Разом з цим, стаття  387 ЦК України, якою обґрунтовано правову підставу позову у даній справі, крім встановлення права власності позивача, потребує з`ясування обставин вибуття із володіння власника спірного майна. Тобто початок перебігу позовної давності у спорі про витребування майна слід обраховувати з моменту вибуття цього майна з володіння особи (позивача) з огляду на те, що саме з цього моменту позивач міг дізнатися про порушення його права на володіння спірним майном та фактичне володіння ним іншою особою.
Так, згідно договору купівлі-продажу майна від 07.11.2014 №78-В, за яким позивачем набуто право власності на майно, що було передано у фінансовий лізинг за договором від 14.06.2007 №33-ФЛ, покупець (позивач) погоджується з тим, що майно перебуває в тимчасовому володінні та користуванні ДП «Донецька залізниця» на умовах, передбачених договором № 36-Д/П-071368 від 19.06.2007.
Згідно договору купівлі-продажу від 12.07.2016 № 288-В, за яким позивачем набуто право власності на майно, що було передано у фінансовий лізинг за договором від 09.08.2007 №137-ФЛ, покупець (позивач) погоджується з тим, що майно перебуває в тимчасовому володінні та користуванні ДП «Донецька залізниця» на умовах, передбачених договором № Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007. 
Отже на час укладення вказаних договорів позивач був обізнаним про правомірність знаходження майна в користуванні саме третьої особи, а не відповідача. При цьому, суд звертає увагу на те, що позов про витребування майна пред`явлений саме до АТ "Українська залізниця" як особи, що без достатньої правової підстави здійснює використання верстатів в своїй господарській діяльності. Як стверджує позивач, він жодних прав на верстати відповідачу не передавав та не закріплював їх за ним на праві господарського відання.
У відповідності до наявного в матеріалах справи листа позивача від 12.08.2016 № 344/08/16 ПАТ «Лізингова компанія «Укртранслізинг» констатує, що рейкосвердлильні верстати МП6-1515-002 заводський № 61 та МП6-1515 заводський № 63 перебувають в користуванні Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 207).
Беручи до уваги те, що у вирішенні питання застосування інституту позовної давності у даній справі є необхідним встановлення сукупності обставини, пов`язаних з вибуттям з володіння власника спірного майна та фактичне безпідставне його володіння іншою особою - відповідачем, колегія суддів дійшла висновку, що початок перебігу строку позовної давності слід обраховувати з 12.08.2016. Тобто з моменту коли позивач був обізнаним про перебування у користуванні саме відповідача верстатів, дії якого, за доводами позивача, порушують його право власності.    
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає помилковими висновки місцевого господарського суду про те, що початок перебігу строку позовної давності обраховується з моменту набуття позивачем права власності на майно. До того ж, як слушно зауважено апелянтом у його скарзі, на час укладення договору купівлі-продажу майна від 07.11.2014 №78-В відповідач ще не був зареєстрований як юридична особа у встановленому законом порядку.
Матеріалами справи підтверджується, що позов у даній справі поданий ПАТ «Лізингова компанія «Укртранслізинг» 27.09.2019.
Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).
При цьому при дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. 
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. 
Аналогічну правову позицію висловив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 26.10.2018 у справі №  922/4099/17.
Як вбачається з матеріалів справи, листом від 15.11.2016 № Ц-з-3/6244-16 (а.с. 249) відповідачем було запропоновано позивачу до розгляду пропозицію щодо укладення між сторонами договору про виконання обов`язку боржника - ДП «Донецька залізниця» іншою особою та внесення відповідних змін до договорів сублізингу. Тобто наведеним листом сторона відповідача фактично визнала необхідність належного врегулювання питання щодо правомірності перебування в його користуванні майна позивача.
При цьому апеляційна інстанція вважає безпідставними доводи відповідача про те, що вказаний лист не стосується спірного майна, оскільки ним жодними доказами зворотного не доведено.
Згодом, відповідач листом від 23.02.2017 № Ц-з-23/768-17 (а.с. 250-251) повідомив, що розрахунки за об`єкти фінансового лізингу, що знаходяться на непідконтрольній території, можуть бути здійснені після завершення антитерористичної операції. Щодо об`єктів основних засобів, взятих у фінансовий лізинг, що, можливо, знаходяться на підконтрольній території, то ПАТ «Укрзалізниця» проводить роботу по перевірці фактичної наявності таких об`єктів. В подальшому, у разі виявлення основних засобів, взятих у лізинг, буде проводитись обстеження їх технічного стану. Отже наведеними діями відповідач продовжував визнавати необхідність приведення у відповідність з нормами законодавства питання щодо правомірності використання ним майна. 
На вищезазначені листи посилався позивач у своїх запереченнях на заяву про застосування строків позовної давності від 03.12.2019 № УТЛ-686/12/19 (а.с. 208-253), однак, суд першої інстанції не обґрунтував наявність правових підстав для залишення поза увагою вказаних обставин при вирішенні даного спору.
При цьому, як вже зазначалось у даній постанові, листом № в.о.Н-01/429 від 12.07.2019 (а.с. 121) відповідач в особі його структурного підрозділу Регіональної філії «Донецька залізниця» фактично підтвердив використання майна на підконтрольній уряду України території.
Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія з огляду на встановлені у даній справі обставини щодо вчинення відповідачем дій з визнання ним необхідності приведення користування майном позивача в площину договірних правовідносин свідчать про те, що в даному випадку мало місце переривання перебігу позовної давності щодо вимог про витребування з незаконного володіння відповідача майна. А тому, висновок місцевого господарського суду про те, що строк позовної давності на час звернення позивача з даним позовом сплив, на переконання апеляційної інстанції, є передчасним та таким, що був зроблений на підставі неповної оцінки всіх долучених до матеріалів справи доказів.
За таких обставин, підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, унормованих ч. 4 ст. 267 ЦК України, апеляційним господарським судом не встановлено, через наявність обставин переривання строків позовної давності. 
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського міста Києва від 21.01.2020 - скасуванню на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України. Суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.
Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд - 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" на рішення Господарського міста Києва від 21.01.2020 у справі №910/13536/19 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у справі №910/13536/19 скасувати, ухвали нове рішення.
Позов Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" до Акціонерного товариства "Українська залізниця", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства "Донецька залізниця", про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.
Витребувати у Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 32-Г, офіс 8; ідентифікаційний код 30674235) рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002 заводський № 61 та рейкосвердлильний верстат МП6-1515 заводський № 63.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 32-Г, офіс 8; ідентифікаційний код 30674235) 29  400 (двадцять дев`ять тисяч чотириста) грн 00 коп. судового збору, понесеного стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.
3. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 32-Г, офіс 8; ідентифікаційний код 30674235) 44 100 (сорок чотири тисячі сто) грн 00 коп. судового збору, понесеного стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.
5. Справу №910/13536/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                А.І. Мартюк

                                                                                Л.П. Зубець

Повний текст постанови складено 01.06.2020