Ухвала
 
18 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 308/8695/18
провадження № 61-7852ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гончаров Валентин Вікторович, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 6 112 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням її транспортного засобу з вини водія-нерезидента, 704,80 грн судового збору та 3 000 грн витрати за надання правової допомоги.
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 05 грудня 2017 року в результаті дорожньо-транспортної допомоги, яка сталася з вини громадянина Індії ОСОБА_2 , її автомобіль марки «PEUGEOT 4008», державний номерний знак НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2018 року громадянина Індії ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП України. Її автомобіль було відремонтовано фізичною особою-підприємцем      ОСОБА_3 за 6 112 грн, що підтверджується актом виконаних робіт від 05 лютого 2018 року № 9 та розрахунковою квитанцією від 05 лютого 2018 року № 420859.
 
Відповідно до пункту 40.1 статті 40. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та пункту 1.4 статті 1 Статуту Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ), відповідач є відповідальним за шкоду, заподіяну громадянином Індії ОСОБА_2. 15 березня 2018 року вона надіслала до МТСБУ заяву про виплату їй 6 112 грн відшкодування, до якої додала необхідні документи. Листом           від 06 квітня 2018 року № 8.3-03/10773 МТСБУ просило надати додаткові документи, а саме; письмове підтвердження щодо наявності або відсутності договору страхування, за рахунок якого потерпіла може задовольнити свої вимоги; оригінал документа, складеного оцінювачем, про підтвердження розміру матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП; оригінал або копію сертифіката «Зелена карта» особи, винної у ДТП. Листом від 16 квітня 2018 року вона повідомила про відсутність у неї договору страхування, за рахунок якого вона могла б задовольнити свої вимоги, та про відсутність оригіналу або копії сертифіката «Зелена карта» особи, винної у ДТП. Щодо вимоги надати оригінал документу, складеного оцінювачем, про підтвердження розміру матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, вона вказала на її незаконність. Листом від 26 квітня 2018 року № 8.3-03/13275 МТСБУ відмовило їй у виплаті відшкодування, оскільки відсутність оригіналу документу, складеного оцінювачем, позбавлено МТСБУ можливості визначити розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП. Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Отже, ця норма закону не передбачає обов`язковості проведення оцінювачем будь-якого дослідження на предмет визначення розміру матеріального збитку, завданого пошкодження транспортного засобу, та складення відповідного документу про це. Крім того, всі необхідні документи щодо витрат на відновлювальний ремонт автомобіля вона надала відповідачу. Належний їй автомобіль був випущений у 2012 році не в країні СНД і строк його експлуатації на момент ДТП не перевищував сім років, тому відповідно до п. 7. 38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, значення коефіцієнта фізичного зносу для нових складників та для складників колісного транспортного засобу приймається таким, що дорівнює нулю. Внаслідок цього, при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом автомобіля, знос не підлягає врахуванню. Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити. 
 
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області рішенням від 11 грудня           2019 року позов задовольнив. Стягнув з МТСБУ на користь ОСОБА_1 6 112 грн у відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням її транспортного засобу з вини водія-нерезидента. Стягнув з МТСБУ на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000 грн.
 
Закарпатський апеляційний суд постановою від 03 квітня 2020 року апеляційну скаргу МТСБУ задовольнив. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь МТСБУ судовий збір у розмірі 1 057,20 грн.
 
06 травня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гончаров В. В., подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) -  2 102 грн.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення майнової шкоди в розмірі 6 112 грн, судового збору в розмірі 704,80 грн судового збору та витрат за надання правової допомоги в розмірі3 000 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 =                        210 200 грн). 
 
Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а саме щодо правильного застосування судами пункту 22.1 статті 22 та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та пунктів 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092.
 
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.     
 
Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що апеляційним судом проігноровано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25 липня   2018 у справі №922/4013/17, як на підставу касаційного оскарження судового рішення у цій справі, не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити. 
 
Зазначення у постанові Закарпатського апеляційного суду від 03 квітня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають. 
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гончаров Валентин Вікторович, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
            
                                                                                                                      Є. В. Коротенко