Постанова                                  
Іменем України                                 
 
29 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 569/8489/19-ц
провадження № 61-18241св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
стягувач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Рівненський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2019 року у складі судді Харечка С. П. та постанову Рівненського апеляційного суду                 від 10 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В.,       Шимківа С. С., Хилевича С. В.,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, у якій просив скасувати постанову державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - Рівненській МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області) від 11 жовтня 2018 року ВП № 57414789.
Скарга обґрунтована тим, що 18 квітня 2019 його представником - адвокатом Зражевським О. В. згідно поданої заяви було проведено ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 57414789 про стягнення солідарно з нього та ОСОБА_2 заборгованості на користь                 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі -                      АТ «Державний ощадний банк України») у розмірі 14 148,7 євро та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 1 748 грн 92 коп.
Вказував, що при ознайомленні його представником 18 квітня 2019 року з матеріалами виконавчого провадження було встановлено, що 11 жовтня       2018 року до Рівненського МВ ДВС ГТУЮ в Рівненській області надійшла заява за підписом начальника філії - Рівненського обласного управління                АТ «Державний ощадний банк України» Прокопчука Р. Є. про відкриття виконавчого провадження відносно нього на підставі виконавчого  документа - виконавчого листа Апеляційного суду Рівненської області                     від 10 вересня 2012 року по справі № 1715/443/12.
Згідно вищевказаної заяви старшим державним виконавцем Рівненського МВ ДВС Шупік К. В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57414789. У вищевказаному виконавчому листі зазначено, що строк його пред`явлення складає 1 рік, тобто до 20 серпня 2013 року. Також, на виконавчому листі, поданому для відкриття виконавчого провадження, містяться відмітки державного виконавця про виконання рішення або повернення виконавчого листа стягувачу, зокрема: «29 квітня 2014 року повернуто згідно статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Державний виконавець Скринський М. Ю.»
Зазначав, що зі змісту заяви стягувача про примусове виконання рішення не вбачається факту звернення стягувача із заявою про поновлення такого строку до суду та надання відповідного рішення суду в якості додатку до вищевказаної заяви. Крім того, вказував, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додав квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 % суми, що підлягає стягненню. До заяви про відкриття провадження долучено квитанцію про сплату авансового платежу в розмірі 5 953 грн 17 коп., однак, розрахунок суми авансового платежу, який підлягав сплаті до часу подачі даного виконавчого провадження, свідчить, що розмір цієї суми є меншим, ніж 2 % від суми стягнення.
Враховуючи вищевикладене просив суд: поновити строк для подання вказаної скарги; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 57414789 від 11 жовтня 2018 року, винесену державним виконавцем Рівненського МВ ДВС ГТУЮ в Рівненській області Шупік К. В., про стягнення солідарно з нього та ОСОБА_2 заборгованості на користь                  АТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 14 148,7 євро та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 1 748 грн 92 коп.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня                  2019 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 строк для подання скарги на дії та рішення державного виконавця Рівненського МВ ВДС ГТУЮ в Рівненській області.
Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 57414789 від 11 жовтня 2018 року, винесену державним виконавцем Рівненського МВ ДВС ГТУЮ в Рівненській області Шупік Г. П., про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості на користь АТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 14 148,7 євро та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 1 748 грн 92 коп.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що виконавчий лист перебував на примусовому виконанні, проте 29 квітня                    2014 року був повернутий стягувачу з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи те, що з наступного дня після повернення виконавчого листа стягувачу строк його пред`явлення до виконання розпочався заново, а тому, звертаючись повторно із ним до виконавчої служби 11 жовтня 2018 року, стягувачем було пропущено встановлений статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2019 року до Верховного Суду,                            АТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду          від 18 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України», витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У листопаді 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 квітня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що стягувачу було надіслано копії постанови про повернення виконавчого документу з оригіналом виконавчого листа. Посилається на те, що відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомлення про вручення.
Зазначає, що оригінал виконавчого документа з постановою державного виконавця на адресу банку не надходив, а тому стягувач був позбавлений можливості повторно пред'явити його до виконання.
Вказує, що перебіг строку пред'явлення виконавчого листа до виконання мав би розпочатися заново з наступного дня після отримання стягувачем постанови державного виконавця.
Вважає, що строк на пред'явлення виконавчого листа до виконання не пропущено, тому що вказаний виконавчий лист банк отримав лише                           24 вересня 2019 року та пред'явив протягом місяця від дати отримання.
Крім того, не погоджується із твердженнями скаржника про те, що сума сплаченого авансового внеску не відповідає вимогам частини другої             статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня                2012 року стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь               АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредитному договору в сумі 14 148,7 євро та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 1748 грн 92 коп.
 
Постановою ВДВС Рівненського МУЮ Рівненської області про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 квітня 2014 року виконавчий лист, виданий про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» боргу в сумі 14 148,7 євро та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 1 748 грн 92 коп., повернуто стягувачу на підставі пункту 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону, чинній на час повернення виконавчого документа).
 
Постановою про відкриття виконавчого провадження № 57414789                             від 11 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 1715/443/12, виданого 10 вересня 2012 року Апеляційним судом Рівненської області про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу в сумі 14 148,7 євро та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 1 748 грн 92 коп., що підтверджується його копією.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги АТ «Державний ощадний банк України» на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області                      від 16 липня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду                        від 10 вересня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону  від 03 жовтня 2017 року  № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга АТ «Державний ощадний банк України» підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 та скасовуючи постанову про відкриття виконавчого провадження, суди попередніх інстанцій виходили із того, що стягувачем було пропущено встановлений статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання.
 
Разом із тим, з таким висновком судів попередніх інстанцій погодитись не можна.
 
Судами встановлено, що постановою ВДВС Рівненського МУЮ Рівненської області про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 квітня 2014 року виконавчий лист, виданий про стягнення з  ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» боргу в сумі 14 148,7 євро та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 1 748 грн 92 коп., повернуто стягувачу на підставі пункту 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Таким чином, вбачається, що виконавчий документ було повернуто                           АТ «Державний ощадний банк України» до набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.
 
Відповідно до частини п'ятої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
 
Положеннями статті 22 Закону України «Про виконавче провадження»                    (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу) передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання, серед іншого, протягом року, якщо інше не передбачено Законом.
 
З наведеного вбачається, що АТ «Державний ощадний банк України» мало право пред`явити виконавчий документ протягом року після повернення, відповідно до пункту 7 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.
 
Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження,  про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. 
 
Аналогічні положення щодо направлення державним виконавцем постанов про повернення виконавчого документа стягувачу містяться у статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року                  № 1404-VIII.
 
Разом із тим, матеріали справи не містять доказів повернення виконавчого документа стягувачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення всупереч наведеним положенням Закону України «Про виконавче провадження», що позбавило стягувача можливості бути обізнаним про вчинення відповідних дій державним виконавцем та в подальшому реалізувати своє право щодо повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання.
 
З листа від 15 листопада 2017 року № 76065 направленого на адресу                        АТ «Державний ощадний банк України» за підписом в. о. начальника відділу Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Якобчук П. О., вбачається, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Державний ощадний банк України» 01 березня 2016 року завершене на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 21 квітня 1999 року, чинній на момент постанови). 
 
Також листом від 28 вересня 2018 року начальник відділу Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Якобчук П. О. повідомив АТ «Державний ощадний банк України» про те, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчий документ про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» 29 квітня 2014 року завершений на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 21 квітня 1999 року, чинній на момент винесення постанови) та виконавчий документ про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь АТ «Державний ощадний банк України» 29 квітня 2014 року завершений на підставі пункту 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції                               від 21 квітня 1999 року, чинній на момент постанови) та направлено на адресу стягувача.
Проте, у матеріалах виконавчих проваджень містяться оригінали виконавчих листів, що повернулися на адресу відділу у зв'язку з неврученням адресату.
У зв`язку із вищевикладеним Рівненський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області повторно направив на адресу банку оригінали виконавчого листа                № 1715/457/12, виданого 16 травня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області, та № 1715/433/12, виданого 10 вересня 2012 року Апеляційним судом Рівненської області.
 
З наведеного вбачається, що АТ «Державний ощадний банк України» дізналось про обставини щодо повернення виконавчого документа                          № 1715/433/12, виданого 10 вересня 2012 року Апеляційним судом Рівненської області, з листа Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 15 листопада 2017 року, а отримало повторно оригінали виконавчих документів листом від 28 вересня 2018 року. 
Інших доказів обізнаності стягувача про вчинення державним виконавцем дій щодо повернення виконавчого документа № 1715/433/12, виданого                          10 вересня 2012 року Апеляційним судом Рівненської області, матеріали справи не містять.  
 
Основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення              (стаття 129 Конституції України).
 
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
 
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що 11 жовтня 2018 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1715/443/12, виданого                      10 вересня 2012 року Апеляційним судом Рівненської області, на підставі заяви стягувача АТ «Державний ощадний банк України» від 09 жовтня                2018 року у строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач пред`явив його протягом трьох років після обізнаності про вчинення державним виконавцем дій щодо його повернення.
 
За таких обставин висновок судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість скарги ОСОБА_1 та наявність підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 жовтня 2018 року, яка винесена старшим державним виконавцем Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Шупік К. В. у виконавчому провадженні № 57414789 щодо виконання виконавчого листа № 1715/443/12, виданого 10 вересня 2012 року Апеляційним судом Рівненської області, є помилковими.
 
За таких обставин оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального права.
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні скарги та скасуванні постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 жовтня 2018 року.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
АТ «Державний ощадний банк України» при поданні апеляційної скарги сплатило 1 921 грн, а при поданні касаційної скарги - 1 921 грн, що разом становить 3 842 грн. 
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.
 
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня                     2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 10 вересня               2019 року скасувати.
 
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області Шупік Катерини Василівни та скасування рішень державного виконавця відмовити. 
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати, пов`язані із поданням апеляційної та касаційної скарг у розмірі 3 842 грн (три тисячі вісімсот сорок дві гривні).
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович