ПОСТАНОВА
Іменем України

26 березня 2020 року 
Київ
справа №299/3616/16-а
адміністративне провадження №К/9901/15800/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Тацій Л.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу   ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2017 року (колегія суддів: Старунський Д.М., Багрій В.М., Рибачук А.І.)  у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області, третя особа - перший заступник начальника Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області Євчак Іван Іванович про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
В  грудні 2016 року позивач  звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області, третя особа перший заступник начальника управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області Євчак Іван Іванович, в якому з урахуванням позовних вимог просив визнати нечинним рішення управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 17.10.2016 №191.
Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. 
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2017 року постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2017 року скасовано  та прийнято нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції,  позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального  права, просить її  скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що  відповідачем протиправно  утримано пенсію позивача, оскільки ним не допущено жодних зловживань, що призвело б до надміру виплаченої пенсії. 
У відзиві  на касаційну скаргу  позивач  просить залишити судові рішення без змін, а касаційну скаргу  -  без задоволення.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 червня 2017  року відкрито касаційне провадження.
Справу передано до Верховного Суду.
У зв`язку з відсутністю клопотань про розгляд справи за участю сторін, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга   підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судами встановлено,  що 17 жовтня 2016 року Управлінням Пенсійного Фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області  винесено  рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від № 191, згідно якого переплата пенсії становить  552,20 грн.  за період з 01.06.2016 по 30.09.2016 у зв`язку з порушенням ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (невірно обрахований стаж роботи).  Згідно рішення сума переплати підлягає поверненню в УПФУ в Виноградівському районі.
Листом від 28.10.2016 № 5464/03 відповідач повідомив, що період роботи з 19.02.1992 до 31.12.1999 виключено із страхового стажу з 01.06.2016, оскільки немає документів про сплату страхових внесків ФГ «Джуга». 
Вказане також  повідомлене листом Головного Управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області від 28.09.2016 № 274/Д-99-05. Сума переплати за період з 01.06.2016 по 30.09.2016 складає 552,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачем не доведено зловживання позивача, а відтак утримання пенсії є безпідставним. 
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог,  суд апеляційної інстанції  погодився з доводами відповідача про те, що  за період з 19.02.1992 до 31.12.1999  ФГ «Джура» не  сплачувало  страхові внески, відтак відсутні підстави для включення вказаного періоду до страхового стажу, тому утримання надміру виплаченої пенсії є правомірною.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Отже, обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.
При цьому, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений статтею 50 Закону № 1058-IV та статтею 103 Закону № 1788-ХІІ, за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20 % пенсії).
Зловживанням з боку пенсіонера є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники -внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року (справа № 686/26486/14-а та постанові Верховного Суду у постанові від 25.09.2018 (справа №340/644/15-а).
Як вбачається з матеріалів справи підставою для утримання пенсії став висновок про безпідставність включення до страхового стажу періоду роботи з  19.02.1992 до 31.12.1999, за який відсутня сплата страхових внесків  ФГ «Джура».
Згідно зі статтею 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (чинного з 01.01.1991 року по 31.12.2003 року) до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Колегія суддів зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання ФГ «Джура»  обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та  стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а.
Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.
Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, судам слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для утримання пенсії позивача, а відтак рішення 
Отже, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови суду першої інстанції.
Згідно  статті 352 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом від 15.01.2020 № 460-IX)  суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону
Керуючись статтями 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2017 року скасувати.
Постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2017 року  залишити в силі.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                         А.Ю. Бучик
 
Судді                                                                                                                     Л.Л. Мороз

                                                                                                           Л.В. Тацій