ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3510/20 Справа № 201/12392/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
Головуючого – Куценко Т.Р. 
суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О. 
за участю секретаря – Синенко Є.А. 
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                         ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення в порядку спадкування за заповітом у вигляді недоотриманої суми пенсії, - 

                                       ВСТАНОВИЛА: 

       У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за заповітом у вигляді недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , 1933 року народження, за період з 01.02.2015 року по 15.07.2016 року /а.с. 2-4/.
       В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . 17 липня 2019 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому зазначено, що спадщина складається з недоотриманої ОСОБА_2 пенсії в період з 13 червня 2016 року по 31 січня 2018 року у сумі 33 880 грн. 48 коп. 
       17 липня 2019 року він звернувся до відповідача з заявою про виплату недоотриманої пенсії та 13 серпня 2019 року в поштовому відділенні ПАТ "Укрпошта" отримав грошові кошти у розмірі 32 195, 45 грн., за період з 16 липня 2016 року по 31 січня 2018 року, тобто за три роки до дня звернення. 
У виплаті суми за період з 13 червня 2016 року по 15 липня 2016 року було відмовлено через те, що нараховані суми пенсії, на виплату яку пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Також відповідач застосував трирічний строк до дня звернення за період з 01 лютого 2015 року по 16 липня 2016 року.
       Відповідач подав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що пенсійні виплати за період з 01 лютого 2015 року по 12 червня 2016 року, що належали ОСОБА_2 , відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі не входять до складу спадкового майна. 
        ОСОБА_2 , в розумінні ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року, є внутрішньо переміщеною особою. У зв`язку з ненаданням до Головного управління довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виплату пенсії ОСОБА_2 було зупинено з 01 лютого 2015 року. За поновленням виплати пенсії вона не зверталася /а.с. 29-30/. 
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
       Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти, набуті нам в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 554, 66 грн. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 62-65/.
       З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 який подав апеляційну скаргу та просить рішення суду частково скасувати та доповнити судове рішення в такій редакції: Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РПОКПП НОМЕР_1 , грошові кошти, набуті ним в порядку спадкування за заповітом, недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , 1933 року народження, за період з 01 лютого 2015 року по 12 червня 2016 року /а.с. 71-73/.
       Представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу, просить слухати справу за їх відсутності, рішення суду першої інстанції залишити без змін /а.с. 104-106/. 
       Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 21 червня 2018 року зроблено актовий запис № 301 /а.с. 13/.
       Позивач є внутрішньо переміщеною особою з міста Зугресу Донецької області, що підтверджується довідкою від 23 травня 2019 року, яка видана УПСЗН Межівської райдержадміністрації /а.с. 11/.
       Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_1 успадкував після смерті матері ОСОБА_2 , 1933 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 недоотриману суму пенсії за період з 13 червня 2016 року по 31 січня 2018 року в сумі 33880 грн. 48 коп., належних спадкодавцю на підставі довідки, виданої відділом з питань видачі пенсій № 16 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14 червня 2019 року за № 904/04-22/29 /а.с. 18, 20/.
       17 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області з заявою про виплату недотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 /а.с. 47/
       Згідно розпорядження від 23 липня 2017 року до виплати ОСОБА_1 належить недоотримана пенсія за період з 16 липня 2016 року по 31 січня 2018 року в розмірі 32 195, 44 грн. /а.с. 48-50/.
       Листом від 24 липня 2019 року ГУ ПФУ у Дніпропетровській області позивача повідомлено про виплату пенсії за період з 15 липня 2016 року, оскільки він звернувся із заявою на виплату недотриманої пенсії за дні життя ОСОБА_2 тільки 17 липня 2019 року, тому виплаті підлягає пенсія за період з 16 липня 2016 року по 31 січня 2018 року на підставі ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно із якою нараховано суму пенсії на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії /а.с. 21/. 
       Відповідач сплатив позивачу 32 195,45 грн. за період з 16 липня 2016 року по 31 січня 2018 року, тобто за три роки до дня звернення, а у виплаті суми з 13 червня 2016 року по 15 липня 2016 року було відмовлено через те, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав їх своєчасно з власної вини.
       Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
       Відповідно до ч.1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більше як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісячно рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. 
       Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. 
       Також зміст цієї норми узгоджується із положенням Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де в частині 1 ст. 91 зазначено, що суми пенсії, що належать пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. 
       Таким чином, норми ч.1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
       З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень, а тому підлягає виплаті вся сума вказана у заповіті. 
       Згідно заповіту у ОСОБА_2 наявна не виплачена пенсія за період з 13 червня 2016 року по 31 січня 2018 року у розмірі 33 880,48 грн., яку в подальшому успадкував позивач. Відповідач виплатив йому 32 195, 44 грн., тобто при виплаті не була врахована сума за заповітом за червень 2016 року в розмірі 1 554, 66 грн., яка підлягає стягненню. Тому в цій частині позовні вимог підлягають задоволенню.
       Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позовних вимог про набуття ним в порядку спадкування за заповітом недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , 1933 року народження, за період з 01 лютого 2015 року по 12 червня 2016 року то з ними погодитися не можна.
       Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач просить стягнути з відповідача на його користь недоотриману ОСОБА_2 пенсію за період з 01 лютого 2015 року по 12 червня 2016 року. З заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські        й області ОСОБА_1 звернувся 17 липня 2019 року, до свідоцтва про право на спадщину за заповітом пенсія за цей період не врахована, а тому вона не підлягає стягненню. 
       Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
       Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення. 

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2019 року - залишити без змін. 
       
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.О. Макаров