ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4857/20 Справа № 182/7632/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 182/7632/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Зубакової В.П., 
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,
сторони:
позивачка – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року, яке ухвалене суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначила, що з 12 липня 2002 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.09.2018 року розірваний.
       Від шлюбу з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зараз постійно проживають з нею у Італії і повністю знаходяться на її утриманні.
Посилаючись на те, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча і має таку можливість, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 4500 тисяч гривень на кожного, щомісячно, починаючи з 01.11.2019 року та до повноліття дітей.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто аліменти з ОСОБА_2 , на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на їх користь до повноліття в розмірі по 2 000 грн. на кожну дитину кожного місяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2019 року, в особі матері ОСОБА_1 . 
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації, відповідно до закону.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768, 40 грн.
Рішення в частині стягнення суми аліментів за місяць допущено до обов`язкового негайного виконання.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині розміру аліментів, стягнутих з відповідача на користь дітей, і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення судом норм процесуального та матеріального права. Вказує на те, що при ухваленні рішення суд не врахував реальний матеріальний стан відповідача, його можливість сплачувати аліменти у розмірі, зазначеному у позовній заяві. Посилається на отримання відповідачем значного доходу від функціонування розважального устаткування, яким володіє відповідач. Також зазначає, що відповідач отримує доходи від здачі в оренду їхньої квартири у новобудові престижного Солом`янського району міста Києва, що є потужним джерелом його доходу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 12.07.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.09.2018 року (а.с.4,7).
Сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 ,  у свідоцтвах  про народження яких батьком зазначений   відповідач  ОСОБА_2 (а.с. 5,6).
Згідно довідки ОСББ «Каштан-1» діти зареєстровані разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 2000 тисячі гривень 00 копійок, на кожного, але не менше, ніж 50% від щомісячного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.11.2019 року до досягнення дітьми повноліття, суд першої інстанції керувався ст.ст. 180, 182 СК України та виходив з принципу рівності участі батьків у матеріальних витратах щодо дитини, та недоведеності, заявленого позивачкою до стягнення розміру аліментів, що він відповідає їх потребам та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дітей, крім того, врахував ту обставину, що відповідач бажає сплачувати на дітей аліменти розмір яких перевищує 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме 4000,00 тисячі гривень на двох дітей. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та визначеним розміром аліментів з наступних підстав.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від   20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 1 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів та визначаючи його в розмірі 2000 тисяч гривень 00 копійок, на кожну дитину, суд першої інстанції врахував всі вищепередбачені обставини, дійшовши обґрунтованого висновку, що саме такий розмір відповідатиме встановленому ст. 2 Конвенції ООН про права дитини, принципу рівності прав дітей.
Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти саме у розмірі 4500 тисяч гривень на кожну дитину, мотивуючи це отриманням значних доходів від здачі квартири у Києві, володінням та користуванням розважальних атракціонів, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, визначений судом першої інстанції розмір аліментів, відповідає встановленому ст. 2 Конвенції ООН про права дитини принципу рівності прав дітей, враховуючи, що утримання дітей на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на обох батьків.
Більш того, колегія суддів наголошує на тому, що діти мають рівні права на утримання від батьків та, враховуючи пріоритет як найкращих інтересів дитини, її право на належний рівень життя, те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Позивачка не надала доказів, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, що саме розмір аліментів 4500 тисяч гривень, на кожну дитину, відповідатиме потребам дітей та є необхідним для забезпечення їх гармонійного розвитку, а тому колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі позивачки зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України,   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020  року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 15 квітня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: