ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2817/20 Справа № 191/2592/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова О.М. 
               при секретарі – Кругман А.М. 

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2019 року про відмову в зустрічному забезпеченні позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:
       
       У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, одночасно подавши заяву про забезпечення свого позову шляхом накладання арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 
       Черговою ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року заява ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволена. Накладено арешт на належне ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: котедж сімейного відпочинку, що розташований по АДРЕСА_1 , що складається з наступних об`єктів: a)Котедж літ.Щ, загальною площею 28,5 кв.м; b)Більярдна літ.Г, загальною площею 79,6 кв.м; c)Баня літ.2Є, загальною площею 100,3 кв.м; d)Котедж літ.2Е, загальною площею 427,9 кв.м; e)Гараж літ.2Ж, загальною площею 103,5 кв.м; f)50% Елленг літ.2И, загальною площею 159,9 кв.м. Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 
       13 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про зустрічне забезпечення позову та просила вжити заходи зустрічного забезпечення позову в розмірі заявлених позивачем позовних вимог, що складає 6 642 500 грн., шляхом внесення цих грошових коштів на депозитний рахунок суду. 
       Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2019 року в задоволенні заяви про зустрічне забезпечення позову відмовлено. 
       В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2019 року скасувати та винести рішення про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що під час вирішення даного питання суд першої інстанції не взяв до уваги те, що майновий стан позивача може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у позивача відсутнє будь-яке майно. Вона зазнала збитків у зв`язку з неможливістю здійснити відчуження майна. Даною ухвалою створено дисбаланс інтересів по справі, що є неприпустимим. 
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористались. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
       Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.
       Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
       Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.
       Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).
       Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, справа №753/2380/18-ц.
       Оцінка співмірності здійснюється, крім іншого, з урахуванням співвідношення права та інтересу, які просить захистити заявник, вартості майна, на яке накладається арешт, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
       За відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Дане питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. 
       З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання в Україні.
       Інформаційна довідка № НОМЕР_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на рухоме майно не може свідчить про відсутність у нього об`єктивної можливості відшкодувати можливі збитки відповідача. 
       З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 грудня 2019 року вбачається лише те, що відповідач ОСОБА_1 намагалася продати котедж сімейного відпочинку, що розташований по АДРЕСА_1 , втім не надано належних та допустимих доказів того, що їй завдані збитки саме у розмірі 6 642 500 грн. 
       Крім того, дана постанова свідчить лише про те, що відповідачка намагалася відчужити майно, відносно якого були вжиті заходи забезпечення позову в рамках розгляду справи про стягнення з неї заборгованості у розмірі 6 642 500 грн. 
       Проаналізувавши наведені норми закону в сукупності та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що застосування зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошової суми у розмірі 6 642 500 не є співмірним із збитками які можуть бути завдані основним забезпеченням позову. 
       Зазначаючи щодо спричинення збитків – фактично упущеної вигоди – внаслідок вжиття заходів забезпеченням позову, відповідачем не надано доказів що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання доходу саме у такому розмірі. 
       Таким чином, питання застосування зустрічного забезпечення було розглянуто відповідно до вимог процесуального законодавства.
       Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не встановлено всіх фактів для забезпечення зустрічного забезпечення не заслуговують на увагу. 
       Доводи, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали, апеляційна скарга не містить.
       Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Враховуючи вищевикладене, судова колегія доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.        
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

       Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2019 року про відмову в зустрічному забезпеченні позову залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

Макаров М.О.