ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4296/20 Справа № 180/2252/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення суми авансу, -

в с т а н о в и л а:

       У листопаді 2019 року  ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми авансу.
       Вказувала, що вона з відповідачем 01 квітня 2019 року уклала договір завдатку про те, що на підтвердження серйозності намірів в рахунок придбання в майбутньому за договором купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , передані грошові кошти в якості завдатку. 
       Зазначала, що умовами вищезазначеного договору передбачено, що сторони узгодили всі суттєві умови, вартість майна, термін укладення договору (не пізніше 01 червня 2019 року), суму завдатку. Відповідач отримала в якості завдатку грошові кошти в розмірі 1 200 доларів США. Проте, до 01 червня 2019 року договір купівлі-продажу укладений не був, відповідачка не виконала своїх зобов`язань за договором завдатку від 01 квітня 2019 року, договір купівлі-продажу не підписала, грошові кошти, які були передані їй в якості завдатку, не повернула, від спілкування ухиляється, у зв`язку з чим вона була змушена звернутись до суду з позовом.
       Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з  ОСОБА_1 на її користь грошові кошти, передані їй в якості авансу, у розмірі 60 000 грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 800 грн. 
       Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, передані їй в якості авансу, у розмірі 32 640 грн.00 коп. В іншій частині позову відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768 грн.40 коп.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
       Апеляційна скарга мотивована наступним: при ознайомленні з угодою про завдаток вона зазначала, що не згодна з пунктом договору про повернення отриманої суми предоплати в подвійному розмірі, проте рієлтор зазначив, що не має іншого бланку договору; валютою договору є канадські долари, оскільки вона планувала поїздку в Канаду до друзів та тому брала 1 200 канадських доларів у позивача.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 мала намір придбати у відповідачки ОСОБА_1 житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим 01 квітня 2019 року між ними укладено попередній договір (а.с.5). Сума основного договору купівлі-продажу будинку становила 4 000 доларів США. Згідно попередньої домовленості ОСОБА_2 передала відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 200 доларів США. На день звернення до суду грошова сума в розмірі 1 200 доларів США складає за офіційним курсом НБУ за 1 долар – 2720,9103 грн. (а.с.20).
       Згідно п.5 вищезазначеного договору, при невиконанні покупцем (позивачем у справі) своїх обов`язків по договору, завдаток залишається у продавця (відповідачки по справі) в повному обсязі.
       Згідно п.4 спірного договору, при невиконанні продавцем (відповідачкою по справі) своїх обов`язків по договору, вона зобов`язується повернути позивачу завдаток в подвійному розмірі. 
       07 серпня 2019 року ОСОБА_2 на адресу відповідача направила претензію про сплату боргу, що підтверджується копією експрес-накладної № НОМЕР_1 «Нова пошта» (а.с.7). На час звернення до суду відповідачка борг не повернула.
       Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що договір між сторонами укладено не в належній формі, тобто між сторонами існувала лише попередня домовленість, передані кошти суд вважає авансом, а не завдатком, на відміну від завдатку, аванс - це спосіб платежу. У разі сплати авансу, кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
       Згідно зі статтею 570  ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
       Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
       За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.
       Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.
       Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
       Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
       Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.
       Встановивши вказані обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що грошові кошти передані відповідачу є авансом.
       Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12.
       Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно встановлено, що ОСОБА_1 отримала грошові кошти в доларах США, оскільки грошові кошти передавалася у канадських доларах, а не в доларах США, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
       Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
       При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Лише поясненнями відповідача не може доводитися факт отримання грошових коштів у певній кількості та певній валюті, оскільки такі факти повинні підтверджуватися відповідними письмовими доказами, однак відповідачем письмових доказів про передачу їй коштів в канадських доларах не надано.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 25 березня 2020 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р.

                                                                        Макаров М.О.