Ухвала                                                                                              Іменем України
15 квітня 2020 року                                                                                                  
м. Київ
 
справа № 158/832/19
провадження № 51-1855ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 січня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 22 серпня 2019 року 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Боремель Демидівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
 
засуджено за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 січня 2020 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він у період з 02 січня по 04 лютого 2019 року з території ПП « ОСОБА_5 », що на АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу повторно, таємно викрав електродвигуни та інші запчастин на загальну суму 24 601,31 грн.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення провадження до нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що судом не спростовано доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора, про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК, та невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчиненого ним злочину й особі засудженого через м`якість. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з вимогами ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з копій судових рішень, призначаючиОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину,який відповідно до ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, дані про особу засудженого, який у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом віднесено до обставин, які пом`якшують покарання, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю відшкодував завдану шкоду.
Урахувавши всі ці обставини, апеляційний суд умотивовано погодився з рішенням суду першої інстанції про звільнення  ОСОБА_4  на підставі ст. 75 КК від відбування покарання.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Доводи прокурора щодо безпідставного звільнення засудженого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК розглянуто апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що наявність попередніх судимостей у ОСОБА_4 впливає на кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, що було враховано судом при постановленні вироку, та є лише однією з даних про особу, які враховуються при призначенні покарання, і не є безумовною обставиною, яка виключає можливість звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 січня 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                         ОСОБА_2                       ОСОБА_3