22-ц/804/652/20 
                                                                                263/13178/18 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ
                                                   
     „02”  червня   2020 року                                                  місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 263/13178/18
Номер провадження 22-ц/804 /652/20 
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.
за участю секретаря: Сікори М.М.  
учасники справи :  
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа – служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області  з повідомленням учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2019 року головуючого судді Музики О.М. із складанням повного тексту судового рішення 06 грудня 2019 року по цивільній справі про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, їх вихованні, та визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними,-
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, їх вихованні, та визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними. Позовні вимоги мотивовані тим, що  з 05 червня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі .Від шлюбу мають двох дітей : сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та  доньку – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Жовтневого районного суду міста  Маріуполя Донецької області від 26 червня 2017 року шлюб  розірвано. Після розірвання шлюбу, оскільки робота позивача пов`язана із тривалим виїздом за межі території України, діти проживають разом з їх матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зареєстрований за вказаною адресою, однак проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Після розірвання шлюбу позивач  бажав спілкуватися зі своїми дітьми у вільний від своєї роботи час, вихідні та на канікулах, однак колишня дружина постійно шукала приводи з яких він  не зміг побачити своїх дітей. Після розлучення ОСОБА_2 не надає можливості позивачу зустрічатися з дітьми, не відповідає на його телефонні дзвінки та смс-повідомлення, не дає телефон дітям для спілкування. На прохання спілкуватися з дітьми, відповідач відповіла про те,що якщо він бажає спілкуватися за телефоном,то потрібно для доньки його придбати, що він  і зробив, однак і після цього можливості спілкування за телефоном ані з донькою, ані з сином він не має. 
Приїжджаючи до дітей за місцем їх проживання, у визначений рішенням Маріупольської міської ради від 11 квітня 2018 року № 212 час і спосіб, позивачу не відкривали двері квартири, хоча і відповідач, і діти перебували у квартирі, що значно виснажує позивача, супроводжується нервовими напруженнями, а останнім час викликами поліції. 
Під час рідких зустрічей з дітьми  у присутності відповідача або її матері (тещі), позивач неодноразово висловлював бажання забирати дітей для спілкування з ними без присутності відповідача та або її родичів, також із ночівлею дітей за місцем проживання батька, однак отримував категоричні відмови. Згодом позивач зрозумів, що рідкі зустрічі надаються відповідачем з метою отримання від нього додаткових коштів, що він перераховував на картковий рахунок відповідача на утримання дітей. Під час однієї з розмов відповідач  вимагала від позивача за власні кошти провести ремонт електричного водонагрівача. Під час зустрічей батька з дітьми, які відбувалися виключно у присутності відповідача, вона постійно дозволяє собі ображати позивача у присутності дітей та принижувати його гідність в очах дітей. Після марних спроб позивача вирішити розбіжності щодо його участі у вихованні дітей мирним шляхом, 12 січня 2018 року він звернувся із заявою до служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, та просив встановити йому спосіб участі у вихованні саме доньки ОСОБА_5 , оскільки син є старшим за доньку та з ним він має можливість іноді бачитися чи спілкуватися, зокрема, два дні щонеділі у будні з 16.00 год. до 20.00 год. та 1 вихідний день з 16.00 год. п`ятниці до 20.00 год. суботи, а також 14 днів кожні півроку для оздоровлення доньки. Служба у справах дітей склала висновок, яким позивачу встановлено наступний порядок спілкування з донькою: щотижня вівторок і четвер з 16.00 год. до 20.00 год. та з 16.00 год. п`ятниці до 13.00 год. суботи у разі згоди дитини за погодженням з матір`ю дитини. Цим рішенням не у повному обсязі вирішено усі бажання позивача щодо його участі у вихованні та спілкуванні з донькою, у тому числі не вирішено можливість проводити відпустку та оздоровлення з дитиною протягом 14 днів кожні півроку. При цьому вказаним рішенням визначено попереднє погодження матері на спілкування батька з донькою, тому за відсутності її згоди, його виконання є неможливим. 
Позивач звернувся до органів опіки щодо внесення змін у рішення, на що йому було повідомлено про попередження відповідача про наслідки невиконання рішення органу місцевого самоврядування та  йому рекомендовано звернутися до суду з позовом.
Позивач намагався порозумітися з відповідачем, однак вона ігнорує рішення органу місцевого самоврядування та продовжує  чинити йому перешкоди у спілкуванні та побаченні з дітьми. З цього приводу позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів, зокрема, 26 липня 2018 року та 09 серпня 2018 року. Позивач добровільно сплачує аліменти та за період з 07 серпня 2017 року по 09 липня 2018 року ним сплачені грошові кошти у сумі 148 110 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок. На прохання письмово підтвердити надходження коштів від позивача, відповідач відмовила.
У серпні 2018 року позивач оплатив кімнату для відпочинку на березі моря у с. Мелекіне, в якій відпочивала відповідач з дітьми у період з 31 липня 2018 року по 07 серпня 2018 року. 01 серпня 2018 року у доньки був день народження, куди приїхав позивач разом із своєю матір`ю для привітання доньки. У подальшому – 09 серпня 2018 року позивач приїхав на побачення з донькою у визначений рішенням органу опіки та піклування час, однак, коли він підійшов із донькою до машини, щоб поїхати до парку, підбігла відповідач, побачивши матір позивача та його нову дружину, почала категорично заперечувати проти поїздки спілкування з дітьми. У зв`язку з цими обставинами виникла сварка та приїхав наряд патрульної поліції, до якого позивач подав заяву про факти здійснення перешкод у спілкуванні з дітьми. Тому, посилаючись на постійні перешкоди зі сторони відповідача у вихованні та спілкуванні позивача з дітьми,просив встановити способи участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітніх дітей, а саме:–щонеділі у четвер з 16.00 год. до 20.00 год. побачення та спілкування батька з дітьми (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей – ОСОБА_2 ; –щонеділі 1 вихідний день з 16.00 год. п`ятниці до 18.00 год. суботи побачення та спілкування батька з дітьми (з усіма разом, або з кожним окремо), без присутності матері дітей, з ночівлею дітей за місцем проживання батька; –щорічно взимку у період канікул, строком не менше 7 днів спільного відпочинку батька з неповнолітніми дітьми (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дітей, за умови завчасного повідомлення матері дітей про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дітей; –щорічно влітку у період канікул строком не менше 45 днів поспіль спільний відпочинок батька дітей з неповнолітніми дітьми (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дітей за умови завчасного повідомлення матері дітей про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дітей; –щорічно навесні у період канікул, строком не менше 4 днів, спільний відпочинок батька дітей з неповнолітніми дітьми (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дітей, за умови завчасного повідомлення матері дітей про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дітей;–щорічно восени у період канікул, строком не менше 3 днів, спільний відпочинок батька дітей з неповнолітніми дітьми (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дітей, за умови завчасного повідомлення матері дітей про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дітей; –щорічно у дні народження батька – ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 16.00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_4 год. наступного дня та у дні народження бабусі – ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_5 з 16.00 год. до 18.00 год. наступного дня побачення та спілкування батька з неповнолітніми дітьми (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, з ночівлею дітей за місцем проживання батька дітей; –щорічно у дні народження двоюрідної сестри ОСОБА_7 – ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 16.00 год. до 20.00 год. побачення та спілкування батька дітей з неповнолітніми дітьми (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей; –щорічно у дні народження дітей – 1 серпня та 17 березня спільний відпочинок батька з дітьми (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, з 16.00 год. до 20.00 год.; –щорічно у непарний рік на перший день Пасхальних вихідних побачення та спільний відпочинок батька з неповнолітніми дітьми (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері, з ночівлею дітей з 16.00 год. першого дня Пасхальних вихідних до 18.00 год. наступного дня за місцем проживання батька дітей;–щорічно в непарний Новий рік (починаючи з 2019 року) побачення та спільний відпочинок батька з неповнолітніми дітьми (з усіма разом або кожним окремо), без присутності матері, з 16.00 год. 31 грудня до 18.00 год. наступного дня з ночівлею дітей за місцем проживання батька; –у разі хвороби дітей побачення батька з дітьми у присутності матері за місцем проживання дітей з матір`ю, без обмеження часу відвідування до 20.00 год. Також, зобов`язати матір дітей – ОСОБА_2 за 3 календарних дня після повідомлення батьком – ОСОБА_1 матері дітей про наміри батька провести щорічний відпочинок з дітьми: влітку, зимою, восени та навесні у період канікул з дітьми, надавати йому точну інформацію, шляхом надіслання смс-повідомлення на телефон батька – НОМЕР_1 09 70, а у разі знаходження дітей поза межами населеного пункту постійного проживання дітей, у тому числі за межами території України – зобов`язати матір дітей привезти їх до місця проживання в Україні або за адресою проживання батька дітей; зобов`язати матір дітей не пізніше ніж за 1 календарний день з моменту виявлення хворобливого стану у дітей, повідомляти письмово або засобом Інтернет-зв`язку про це батька та надавати батькові повну інформацію про стан здоров`я дітей (про усі наявні діагнози, проведені чи необхідні вакцинації, рекомендовані або проведені методи діагностики, лікування, профілактики та інше). Надавати для ознайомлення копії усіх медичних документів дітей, а для огляду оригінал; зобов`язати матір дітей не створювати перешкод батькові у вільному спілкуванні засобами телефонного, Інтернет або іншого телекомунікаційного зв`язку з дітьми. 

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Зобов`язано ОСОБА_2 не створювати ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою донькою – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнім сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі не створювати перешкод батькові у вільному спілкуванні з дітьми засобами телефонного, інтернет або іншого телекомунікаційного зв`язку. 
Встановлено способи участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітніх дітей, а саме: 
–щотижня у четвер з 16.00 год. до 20.00 год. побачення та спілкування ОСОБА_1 з дітьми: малолітньою донькою – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнім сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей – ОСОБА_2 ; 
–через кожний тиждень 1 вихідний день з 16.00 год. п`ятниці до 18.00 год. суботи побачення та спілкування ОСОБА_1 з дітьми: малолітньою донькою – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнім сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, з ночівлею дітей за місцем проживання батька; 
–через кожний рік взимку у період канікул, строком не менше 7 днів спільного відпочинку ОСОБА_1   з дітьми: малолітньою донькою – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнім сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дітей, за умови завчасного повідомлення матері дітей про наміри такого відпочину та про подальше місце перебування дітей, починаючи чергу батька з 2020 року; 
–через кожний рік влітку у період канікул строком на менше 45 днів поспіль спільний відпочинок ОСОБА_1 з дітьми: малолітньою донькою – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнім сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дітей за умови завчасного повідомлення матері дітей про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дітей, починаючи чергу батька з 2021 року; 
–щорічно навесні у період канікул, строком не менше 4 днів спільний відпочинок ОСОБА_1 з дітьми: малолітньою донькою – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнім сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дітей, за умови завчасного повідомлення матері дітей про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дітей, починаючи з 2020 року; 
–щорічно восени у період канікул, строком не менше 3 днів спільний відпочинок ОСОБА_1 з дітьми: малолітньою донькою – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнім сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (з усіма разом, або з кожним окремо), без присутності матері дітей, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дітей, за умови завчасного повідомлення матері дітей про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дітей, починаючи з 2020 року; 
–щорічно у дні народження батька – ОСОБА_1 – ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 16.00 год. до 18.00 год. наступного дня, без відриву від навчання та дитячого садочка;
–через кожний рік у дні народження дітей – 01 серпня та 17 березня спільний відпочинок ОСОБА_1 з дітьми: малолітньою донькою – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнім сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, з 16.00 год. до 20.00 год., починаючи з 2020 року; 
–у разі хвороби дітей побачення ОСОБА_1 з дітьми: малолітньою донькою – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнім сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності матері за місцем проживання дітей з матір`ю, без обмеження часу відвідування до 20.00 год.
–щорічно у непарний рік на перший день Пасхальних вихідних побачення та спільний відпочинок ОСОБА_1 з дітьми: малолітньою донькою – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнім сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері, з ночівлею дітей з 16.00 год. першого дня Пасхальних вихідних до 18.00 год. наступного дня за місцем проживання батька дітей, починаючи з 2021 року; 
–щорічно в непарний Новий рік (починаючи з 2019 року) побачення та спільний відпочинок ОСОБА_1 з дітьми: малолітньою донькою – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнім сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (з усіма разом або кожним окремо), без присутності матері, з 16.00 год. 31 грудня до 18.00 год. наступного дня з ночівлею дітей за місцем проживання батька, починаючи з 2021 року; 
Покладено на ОСОБА_1 обов`язок змінити ставлення до виховання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб більш поступливого виконання своїх прав та обов`язків, через повагу до гідності дитини та її інтересів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2020 року виправлено описку, допущену в рішенні суду від 29 листопада 2019 року № 263/13178/18, зазначено правильно по-батькові позивача « ОСОБА_9 » замість « ОСОБА_10 ». 

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,якому на день звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою , виповнилось  14 років та 9 місяців,  як особа, яка не брала участі у справі, відповідно якої суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що  напружені стосунки між ним та батьком склалися внаслідок відсутності порозуміння, спільних інтересів та відсутності інтересу батька до його життя та неврахування його бажань. Вказує, що батько регулярно його ображав та продовжує ображати. Висновки суду, що спілкування батька з ним  не складається внаслідок перешкод з боку матері, не відповідають дійсності. Після розлучення батьків, мати, в ході спілкування, радила йому поспілкуватися з батьком, відвідати його та провести час разом. Декілька разів, він намагався налагодити дружні стосунки  із батьком, однак спілкування закінчується новими конфліктами. Вважає, що оскаржуваним рішенням, суд протиправно перекладає відповідальність за дії його батька на його мати, оскільки це є несправедливим. Вказує, що при зустрічі 07 червня 2019 року, в ході спілкування батько ображав його, що підтверджує аудіозаписом спілкування між ними. На його думку, ставлення батька до нього є неналежним та некоректним, через його не бажання спілкуватись з батьком. Зазначає, про протиправну поведінку зі сторони батька відносно нього, образи в бік його матері . В  оскаржуваному рішенні, не враховані його інтереси, рішення не спрямоване на захист його прав, а відповідає лише  інтересам його батька. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що незгодна з висновком суду, що нею створюються перешкоди у вихованні та спілкуванні батька з дітьми, оскільки зазначене не підтверджується належними та допустимими доказами, матеріалами справи, що свідчить про порушення процесуального права та невірного застосування матеріального права.Щодо оглянутого в судовому засіданні відеозапису з телефону ОСОБА_11 , на якому зафіксована частина подій  від 09 серпня 2018 року, вказує, що з нього не вбачається, що нею не здійснювалося відібрання дитини у  позивача, натомість в рішенні зазначено, про те,  що саме вона почала відбирати дитину, тому вважає, що в основу висновків суду були покладені не існуючі обставини, що суттєво впливають на всебічність та повноту з`ясування всіх обставин справи. Крім того,  щодо виниклого конфлікту  26 липня 2018 року, коли позивач приїхав за дітьми, двері йому не було відкрито, але за дверями він чув шум і дійшов висновку, що йому свідомо створюється перешкоди у побаченні з дітьми, зазначає, що на передодні нею особисто було повідомлено позивача, що у вказаний день вони будуть відсутні вдома, оскільки  в цей день річниця зі смерті її бабусі, тому її та дітей вдома не було, але позивач саме в цей день приїхав та викликав поліцію. На її думку, це свідчить про ознаки недобросовісної поведінки з боку позивача при фактичній відсутності конфлікту в дійсності. Також, зазначає,  що якщо дитина не готова  розлучатись на тривалий час з матір`ю, і просить їх не розлучати, то батько не може реалізовувати свої права всупереч законним інтересам дитини, оскільки примушення її до дій, які є передчасними, призводять до травмування психіки та негативних проявів у майбутньому. Донька не готова на тривалий час розлучатися з матір`ю поки не звикне до батька, що є звичайним, оскільки з врахуванням фаху позивача він більшу частину часу проводить за межами країни. Вона не проти різних форм спілкування батька з дітьми, але це має відбуватися за згодою дітей та з урахуванням їх інтересів, без насильства та фактичного примушування. Щодо спілкування батька з сином, зазначає, що з цього приводу спір взагалі відсутній, оскільки самим позивачем зазначено, про самостійну домовленість з сином, який в свою чергу досяг чотирнадцяти років і сам може приймати рішення стосовно спілкування з батьком. Зауважує, що згідно з висновком викладеним у психолого-педагогічній характеристиці практикуючого психолога ОСОБА_12 ,  не рекомендовано залишати дитину з батьком на цілий день та ніч, родині рекомендована психолого-корекційна робота, особливо потрібна психологічна допомога ОСОБА_5 для зняття емоційної напруги, тривоги щодо розлучення батьків. Також, зазначає, що протягом усього  періоду навчання ОСОБА_5 у школі, батько жодного разу не відвідав навчальний заклад. 
Відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,мотивований тим,що він ,як  і відповідач по справі, є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 і зобов`язаний діяти, як його законний представник виключно в його інтересах, і заявляючи позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 , він брав участь в процесі виключно в інтересах свого сина, бо  як батько має обов`язки по його вихованню, передбачені Сімейним кодексом України, відповідно до статті 157 СК України, якою передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Тобто, перш за все на нього, діючим законодавством України покладений обов`язок з виховання своїх дітей, який він може реалізовувати шляхом підтримання на регулярній основі особистих відносин і прямих контактів з сином, що передбачене ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Син ОСОБА_3   просить скасувати судове рішення повністю, заперечуючи батьківський обов`язок на його виховання та виховання доньки взагалі.В апеляційній скарзі син вказує, що він не розуміє, чому після розлучення його батьків, батько, який покинув сім`ю не цікавиться його життям та життям його сестри. Проте, це не відповідає дійсності і підтверджується доказами, що містяться в матеріалах цивільної справи, про те що він неодноразово відвідував навчальний заклад де вчиться син, цікавиться  його навчанням.Йому відомо, що у нього були конфлікти з вчителями, однолітками, через хамство та інше , та що він собі дозволяв з початку  2019-2020 навчального року .Відповідач  ОСОБА_2 перевела його до іншого навчального закладу, який він також неодноразово відвідував,намагаючись  знайти порозуміння, якимось чином налагодити стосунки, спілкувався з  класним керівником сина щодо його успіхів в навчанні та поведінки.Він бажає  брати участь у  вихованні дітей безпосередньо, чого  не може реалізувати після розірвання шлюбу, бо ОСОБА_2 перешкоджає  виховувати дітей, та перешкоджає його безпосередньому прямому спілкуванню з дітьми , заперечуючи його право на це. Син відмовляється повідомити батькові навіть номер телефону, який змінений не тільки у нього після розлучення батьків, а і у його сестри, та відповідача ОСОБА_2 .  Крім того, заперечував проти прийняття судом апеляційної інстанції до розгляду інших доказів, які додані до апеляційної скарги, оскільки, ці докази не були предметом дослідження в суді першої інстанції. Диск аудіозапису спілкування 07 червня 2019 року, який доданий  з апеляційною скаргою є недостовірним, оскільки, його зустріч з дітьми в цей день відбувалась на протязі 1 години. Доданий до апеляційної скарги звукозапис, є частиною звукозапису, який вже подавався на електронному диску відповідачем ОСОБА_2 до матеріалів справи в суді першої інстанції з порушенням порядку встановленого ЦПК України, щодо подання доказів, і міститься в матеріалах справи. Рішення суду,яке просив залишити без змін, прийняте, в якнайкращих  інтересах його дітей, в тому числі спрямоване, на забезпечення якнайкращих інтересів сина.
Відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 мотивований законністю рішення суду першої інстанції,який повно та всебічно з*ясував обставини,на які учасники справи посилалися,дослідивши всі докази,що були подані учасниками справи у порядку та у строки,передбачені цивільним процесуальним законодавство,якими учасники справи обґрунтовували свої вимоги та заперечення. Судом першої інстанції разом з іншими доказами, які безпосередньо досліджувались , було досліджено в тому числі заяви ОСОБА_1 , які були адресовані до Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області з приводу здійснення йому перешкод зі сторони колишньої дружини ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми; сином та дочкою, а також пояснення з приводу цих обставин. Висновки, які зробив суд приймаючи рішення,ґрунтуються , в тому числі на інших доказах, а також на поясненнях учасників справи, на  оглянутому у судовому засіданні відеодиску з записом з нагрудної камери поліцейського за фактом  виклику від 09 серпня 2018 року, зокрема, про події, які мали місце близько 17 год. 25 хв., на якому зафіксований факт відібрання заяви від учасників конфлікту, отримання пояснень, з`ясувань причин, чому ОСОБА_2 не забезпечує участь батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, роз`яснення, йому права на звернення до суду, на якому також зафіксований факт не бажання ОСОБА_2 добровільного забезпечення йому безперешкодного самостійного спілкування з дітьми, зокрема, ОСОБА_2 , вказувала ,що вона не заперечує проти спілкування батька з дітьми проте, лише у її присутності. Також,дослідженого відеофайлу з телефону його дружини ОСОБА_13 , на якому зафіксований конфлікт, що відбувся 09 серпня 2018 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 з приводу її заперечення проти того, щоб малолітня донька їхала з батьком до розважального центру. Його колишня теща, яку покликала ОСОБА_2 , вчинила крик, ругань, навіть влізла до його машини, ображала його дружину, та намагалась вибити у неї з рук телефон. До початку конфлікту донька спокійно перебувала у нього на руках, прихиляючись до нього  і лише коли був вчинений конфлікт та почалась сварка донька почала плакати. Викладене в апеляційній скарзі пояснення відсутності ОСОБА_2 та дітей вдома у четвер 26 липня 2018 року з 16.00 по 20.00 год., нібито попередженням його про їх відсутність вдома, у зв`язку із річницею з дня смерті її бабусі, не відповідає дійсності , оскільки, доказів такого попередження ОСОБА_2 до суду надано не було,та таким чином вона  виправдовує свої неправомірні дії з перешкоджання  спілкуванню з дітьми, а також його участі у їх вихованні. Відповідач , зокрема, втягнула сина у конфлікт між батьками, а доньку намагається  використати для  досягнення своїх інтересів, які  вона реалізує за допомогою адвокатів за кошти, сплачені ним при поділі майна подружжя, згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя у цивільній справі № 263/8969/17 в сумі 653 998 грн 03 коп.,  та за кошти, які він  в добровільному порядку без рішення суду сплачує щомісячно на утримання дітей на теперішній час в сумі 7 000 грн.Донька ОСОБА_5 , на думку відповідача ОСОБА_2 , не готова без її присутності спілкуватися з батьком. Та дійсно, після прийняття судового рішення  ОСОБА_2 залякує доньку, що він  її забере назавжди від неї, про що він довідався від доньки, відвідуючи її у школі.
Прийняття нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, порушить принцип змагальності та рівності всіх процесуальних прав та обов`язків учасників справи, передбачених законом. Що стосується змісту нових доказів, наданих відповідачем ОСОБА_2 до її апеляційної скарги і які не досліджувались в суді першої інстанції,зазначив,що характеристика від 02 грудня 2019 року видана директором СШ 63 учениці 1-Б класу ОСОБА_14 ,яка навчається у вказаній школі з 01 вересня 2019 року ,де зазначено,що батько ніколи у школі не з*являвся .В той же час, він як батько також взяв характеристику  зі школи 63, яку отримав 11 лютого 2020 року, яка спростовує доводи відповідача ОСОБА_2 , наведені в апеляційній скарзі. В отриманій ним характеристиці від 11 лютого 2020 року  зазначено, що батько ОСОБА_1 з родиною не мешкає, тому що батьки розлучені, але у вільній час від роботи школу відвідує, постійно цікавиться успіхами доньки.
Додана ОСОБА_2   до апеляційної скарги психолого - педагогічна характеристика,практичного психолога ОСОБА_12   без вказівки дати складання, без підтвердження освіти психолога ,містить недостовірну інформацію, невідомо ким надану практичному психологу.В психолого - педагогічній характеристиці практичного психолога ОСОБА_12 вказано,що на прохання батька залишити дитину з собою на цілий день, або ніч на даний час мною не рекомендовано.Проте , не з якими проханнями до  ОСОБА_12 він не звертався. З тексту характеристики не вбачається в чому полягає негативні та тривожні ознаки у доньки при згадуванні його нової сім*ї. Донька ОСОБА_5 за період після дитячого садочку значно подорослішала, з 01 вересня 2019 року вона є ученицею 1-Б класу комунального закладу «Маріупольська спеціалізована школа» І-ІІІ ступенів № 63 Маріупольської міської ради, що вбачається і із наданої характеристики на  доньку із закладу освіти.В навчальному закладі донька на час навчання залишається сама, без матері, та не погребує стороннього догляду і це з`ясовувалось під час розгляду справи в суді першої інстанції. Донька ОСОБА_5 при спілкуванні з ним  охоче підтримує діалог: відповідає на його питання, розповідає  про себе, цікавиться його життям та життям нової сім`ї, та має бажання проводити час разом зі батьком і продовжувати спілкування з ним, при цьому відчуває себе спокійно і впевнено,  в присутності свого батька і без присутності матері. Даний факт підтверджує наявний у нього аудіозапис останнього  спілкування з донькою та сином в літку 2019 року, що зроблений після закриття підготовчого судового засідання по справі, та цей доказ, не був предметом дослідження в суді першої інстанції. Однак, даний доказ спростовує доводи апеляційної скарги відповідача та додані до нього докази. На даному аудіозапису має місце  добре, чутне, добродушне і спокійне спілкування з донькою ОСОБА_5 і нахабна поведінка  сина ОСОБА_4 . Під час перебування в шлюбі він ,як батько, завжди у вільний від роботи час залюбки  спілкувався з донькою, доглядав за нею, кормив її, купав, гуляв з нею, донці подобалося грати з ним, здійснювати прогулянки та інше. На теперішній час вона вже подорослішала, ходить в навчальний заклад до 1 класу , і він дуже бажає з нею проводити спільний відпочинок, мати особисті щотижневі без присутності відповідача побачення, виховувати доньку та відати їй усю свою любов до неї.
Що стосується сина то, в той час, коли він раніше багато працював по 8 місяців поспіль за межами території України, щоб забезпечити всі матеріальні потреби родини, відповідач  неналежним  чином виховувала сина, йому було все дозволено, та з її боку не було ніякої реакції на хамську поведінку та висловлювання по відношенню до оточуючих його людей, які значно є старшими за нього. Коли він,як батько, на це реагував, належним чином, намагаючись скоректувати поведінку сина, то його строгість та вимогливість по відношенню до сина сприймались ним, як грубість. На  теперішній час син погано навчається, у нього були проблеми з  поведінкою в школі, грубість та хамство по відношенню до вчителів, внаслідок чого відповідач перевела його до іншого навчального закладу. Вважає, що сину потрібне спілкування з батьком, як з чоловіком, хоча зараз він навіть, цього не усвідомлює, щоб він виріс гідним членом суспільства та не наробив в своєму житті непоправних помилок. Дійсно він не подавав заяву до органу опіки та піклування з питання вирішення спору щодо його участі у спілкуванні та вихованні сина, проте, його  не звернення не перешкоджає та не означає відсутності спору щодо перешкод у спілкуванні з сином. Всі його можливості бачитися з дітьми почали ставитися ОСОБА_2 в залежність від придбання ним якихось матеріальних благ та речей, і це він вважає безпосереднім негативним впливом ОСОБА_2 та її матері (тещі) на його сина. Під час одного із його візитів до дверей квартири, в призначений  день та час, де діти залишилась проживати разом із відповідачем, відповідача дома не було, вдома був син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 , із за дверей зачиненої квартири на його прохання відкрити та поспілкуватися , син ОСОБА_4 сказав йому про придбання для нього квартири в  Києві, тоді і поспілкуються . Він відвідував навчальний заклад , спілкувався з класним керівником ОСОБА_4 .Потім втрьох, він, ОСОБА_4 та його класний керівник спілкувались з приводу його навчання, враховуючи його прогалини у навчанні. На його зауваження про необхідність навчатися, приділяти навчанню достатньо уваги та зусиль, та питання, як він собі уявляє своє подальше майбутнє та навчання, та про необхідність здавати ЗНО щоб продовжувати навчання,  син  переводив розмову про необхідність надати йому гроші та сплачувати більше аліментів,запитував у нього чи придбає він для нього диплом . Це свідчить, що його мати ОСОБА_2 не надає належного виховання сину. Вважає, що оцінка сімейної ситуації  сином  ОСОБА_4 повністю залежить від впливу зі сторони його матері ОСОБА_2 та колишньої тещі та негативне відношення відповідача до нього , впливає на свідомість сина.Син навіть каже на його адресу  ті ж фрази, які він вже неодноразово чув  від ОСОБА_2 .  Саме від її безпосереднього виливу на сина залежить те, що він не може  з ним спілкуватися навіть по телефону, що змінений старий номер, а новий номер, йому не повідомляється , навіть в апеляційній скарзі, складеній від імені сина телефон  не зазначений. Також, змінений телефонний номер малолітньої  доньки.    
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник адвокат Доброхотова А.А., ОСОБА_15 Д.О.  та його представник адвокат Кондратьєва М.А. підтримали доводи апеляційних скарг . 
У судовому засіданні апеляційного суду  ОСОБА_1 та його представник адвокат Сукач Т.В.  просили  апеляційні скарги залишити без задоволення,рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване залишити без змін. В подальшому ОСОБА_1 у судове засідання не з*явився,належним чином був повідомлений про дату,час і місце розгляду справи (т.2.а.163), надав письмову промову  по справі та просив залишити апеляційні скарги ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_3 без задоволення,а рішення суду першої інстанції залишити без змін  (т.2.а.с.151-152). 
У судовому  засіданні  апеляційного суду представник служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради Мамаєва С.В. просила вирішити питання щодо розв*язання спору про усунення  перешкод у спілкуванні з дітьми,їх вихованні та визначення способу участі у вихованні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з урахуванням найкращих інтересів дітей. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги   підлягає  частковому  задоволенню  з таких підстав. 
             Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до свідоцтв про народження від 10 січня 2018 року  та ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_1 є батьком дітей, а саме: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
12 січня 2018 року ОСОБА_1 подав заяву до органів опіки та піклування з приводу вирішення наявного спору щодо його участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 . 
Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 11 квітня 2018 року № 212, визначена участь батька – ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та  встановлений наступний порядок спілкування з донькою: щотижня у вівторок та четвер з 16.00 год. до 20.00 год. та з 16.00 год. п`ятниці до 13.00 год. суботи у разі згоди дитини, за погодженням з матір`ю дитини. ОСОБА_1 попереджено про персональну юридичну відповідальність за життя, фізичне та моральне здоров`я малолітньої ОСОБА_5 у період спілкування дитини з батьком. Попереджено ОСОБА_2 про відповідальність за перешкоджання спілкуванню ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_5 . 
Від імені ОСОБА_1 , у якості його представника  ОСОБА_13 , подавала заяви до органів опіки та піклування, в яких порушувала питання про включення до часу спілкування та виховання доньки ОСОБА_5 14 днів кожних півроку на оздоровлення дитини. 
Листом від 11 травня 2018 року служба у справах дітей по Центральному району управління «Служби у справах дітей» Маріупольської міської ради відповіла ОСОБА_13 , що 11 квітня 2018 року ухвалене рішення виконавчим комітетом , яким визначено час спілкування батька з донькою, тому за результатами розгляду їй рекомендовано звернутися до суду, відповідно до вимог ст. 159 СК України. 
Відповідно до довідок ОСББ «Наш дім» від 12 січня 2018 року № 4 ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_13 та її донькою ОСОБА_16 .  
Згідно з довідкою-характеристикою старшого дільничного інспектора поліції сектору превенції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_17 від 18 січня 2018 року ОСОБА_1 за час мешкання на території ПД № 26 зарекомендував себе з позитивного боку, з сусідами підтримує нормальні добросусідські стосунки, спиртними напоями не зловживає, з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, відношення не підтримує, у вживанні наркотичних засобів помічений не був. 
З долучених медичних довідок вбачається,що ОСОБА_1 , не перебуває на «Д» обліку, а також у лікаря-психіатра та нарколога, є здоровим. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 червня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний. Рішення суду набрало законної сили 07 липня 2017 року. 
Відповідно до досліджених  квитанцій ,  за період з 07 серпня 2017 року по 09 липня 2018 року ОСОБА_1   сплачено на утримання дітей та придбання різних товарів – 148 110 грн. 
Із долученої  фотокартки,вбачається перебування ОСОБА_1 та його матері – ОСОБА_6 на березі моря разом з донькою ОСОБА_5 . 
До матеріалів справи стороною позивача долучені заяви, які адресовані до Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області з приводу здійснення йому перешкод зі сторони колишньої дружини – ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми: сином ОСОБА_4 , дочкою ОСОБА_5 , а також пояснення з приводу цих обставин. За наслідками цих заяв проведено перевірку правоохоронним органом, в ході якої порушень не виявлено, у зв`язку з тим, що рішення органів місцевого самоврядування носять рекомендаційний характер, а вирішення вказаного питання виходить за межі компетенції органів Національної поліції, ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду.
За участю сторін у судовому засіданні ,судом оглянутий відеодиск з записом з нагрудної камери поліцейського за фактом виклику від 09 серпня 2018 року, зокрема, про події, які мали місце близько 17 год. 25 хв., на якому зафіксований факт відібрання заяви від учасників конфлікту, отримання пояснень, з`ясувань причин, чому ОСОБА_2 не забезпечує участь батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, а також роз`яснення ОСОБА_1 його право на звернення до суду. При цьому зафіксований факт не бажання ОСОБА_2 добровільного забезпечення позивачу безперешкодного самостійного спілкування з дітьми, зокрема, вона вказала, що не заперечує проти спілкування батька з дітьми лише у її присутності.
Позивачем долучено роздруківку із месенджера « ІНФОРМАЦІЯ_9 », в якій зафіксовані його повідомлення для сина ОСОБА_4 , зокрема щодо поздоровлень, з`ясування стану справ сина та інше. Також позивачем долучені фотокартки квартири, в якій він проживає та в якій наявна окрема влаштована дитяча кімната. 
Також,судом досліджено відеофайл з телефону ОСОБА_11 , на якому зафіксований конфлікти між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу її заперечення проти того, щоб малолітня ОСОБА_5 їхала з батьком до розважального центру, зокрема, коли дитина перебувала на руках у батька та він хотів посадити її до машини, в якій сиділа її бабуся – ОСОБА_6 та нова дружина позивача – ОСОБА_11 , тому ОСОБА_2 почала відбирати дитину, сваритися, внаслідок чого дитина почала плакати, між ними почалися суперечки та був викликаний екіпаж патрульної поліції. 
Відповідно довідки № 415 від 25 лютого 2019 року КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 53» ОСОБА_3 навчається у 8-му класі цієї школи.Батько дитини, ОСОБА_1 бере участь у вихованні сина (підтримує зв*язок зі школою, цікавиться навчанням дитини ).  
Комунальним дошкільним навчальним закладом компенсуючого типу «Ясла-садок № 139 «Струмочок» Маріупольської міської ради Донецької області 26 лютого 2019 року видано довідку № 10 про те, що донька ОСОБА_1 – ОСОБА_5 відвідує даний дитячий садочок з травня 2016 рок по теперішній час. Батько дитини бере участь у вихованні доньки (підтримує зв`язок з дошкільним навчальним закладом, цікавиться фізичним станом та розвитком дитини). 
На виконання вимог ухвали суду щодо складання висновку про розв`язання виниклого між сторонами спору, органом опіки та піклування 18 січня 2019 року наданий висновок від 15 січня 2019 року № 13-31-01, відповідно до якого за актом обстеження умов проживання від 19 листопада 2018 року для дітей створені усі необхідні умови для перебування їх у батька та виховання, є окремі кімнати з ліжками для сну, іграшки, тренажери для занять спортом. Згідно з платіжними дорученнями батько ОСОБА_1 щомісячно сплачує аліменти на утримання дітей.         
Відповідно до акта проведення співбесіди з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що ОСОБА_4 проживає з матір`ю та сестрою з літа 2017 року. ОСОБА_4 відноситься до батька з « ОСОБА_18 », він пам`ятає як батько ображав матір в його присутності та ображав словесно його. Він не бажає бачитися з батьком ні за яких умов, мати його до цього не схиляє. ОСОБА_4 висловлює думку, що батько не відноситься до його інтересів серйозно, не може знайти підхід до нього та й не намагається. Останній час він не дзвонить та не цікавиться справами взагалі. 
Мати дітей ОСОБА_2 не заперечує проти спілкування батька з дітьми та просить залишити в силі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 11 квітня 2018 року № 212, яким встановлений порядок  участі у вихованні та порядок побачень з донькою ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,за  графіком , у разі згоди дитини та за погодженням з матір*ю.
09 січня 2019 року на засіданні Центральної районної в м. Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради встановлено порядок участі у вихованні  дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та порядок побачень з дітьми за наступним графіком: у вівторок та четвер з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., зі згоди дітей; у п`ятницю з 16 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. суботи з ночівлею, зі згоди дітей. У зв`язку з викладеними обставинами, орган опіки та піклування вважав за можливе визначити участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , доньки ОСОБА_5 , та спілкування з ними, встановивши такий порядок спілкування, як: у вівторок та четвер з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., зі згоди дітей; у п`ятницю з 16 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. суботи з ночівлею, зі згоди дітей, щодо надання днів на оздоровлення батька з сином та донькою, то це питання залишено на розсуд суду. 
Згідно висновку  спеціаліста психолога ОСОБА_19 від 18 березня 2019 року за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_1 , останній психічно та емоційно урівноважений, має неакцептований урівноважений характер і гармонічно збалансовані особисті якості. Має батьківські установки, направленні на формування позитивних дитячо-батьківських відносин. Його психічний стан, особисті, характерно-логічні особливості та батьківські установки не заважають йому спілкуватися з дітьми, не є наслідком негативного впливу на психічний стан та розвиток дітей. Він може у повній мірі приймати участь в їх житті та вихованні, спілкуватися з дітьми без присутності матері і тривалий період часу, у тому числі (протягом місяця і більше). 
Задовольняючи частково позовні вимоги , суд врахував вимоги законодавства,та виходив з того, що батьки дітей мають рівні права на участь у спілкуванні та вихованні, в незалежності від того з ким із батьків мешкають діти. Той з батьків,з ким мешкають діти  не може створювати безпідставні перешкоди чи обмежувати право іншого з батьків на вільне спілкування з дітьми на свій розсуд. Виключенням може бути лише такі форми та зміст спілкування,що шкодять інтересам дитини. Те,що дозволено одному з батьків,повинно бути дозволено й іншому,з огляду на рівність прав батька.
Судом на підставі досліджених доказів правильно встановлено ,що ОСОБА_1 створюються перешкоди у спілкуванні з дітьми та участі в їх вихованні зі сторони відповідача,яка за її аргументами,вважає,що батько дітей має право на спілкування з дітьми та виховання їх лише в її присутності,інші способи нею не сприймаються. Між батьками  дітей склалися неприязні відносини і вільно досягти згоди щодо способу участі батька,який проживає окремо від дітей,у їх вихованні і спілкуванні із ними вони не можуть. 
Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України ,суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки та піклування від 15 січня 2019 року № 13-31-01 у частині визначення конкретних способів спілкування, оскільки, згідно з висновком до уваги приймалося лише вік дітей та відношення  сина до батька, позиція матері дітей, яка бажає, що б зустріч батька з дітьми відбувалася за її участі, без врахування інших суттєвих обставин даної справи. Окрім цього, суд зауважив, що майже аналогічні способи спілкування з дітьми встановлювалися рішенням виконавчого комітету від 11 квітня 2018 року № 212, яке належним чином не виконувалося зі сторони відповідача.
Суд зауважив , що нездатність батьків відповідально налагодити конструктивне та толерантне спілкування між собою призводить до скандалів, систематичних викликів та звернень до поліції, що підтверджується листами Національної поліції .
Крім того ,суд  зазначив , що зустрічі батька з дітьми за обов`язкової участі матері, з урахуванням наявних між позивачем та відповідачем конфліктів, буде заподіювати шкоди психоемоційному стану дітей, тому вважав , що батько, який на рівні з матір`ю має однакові права щодо дітей, може самостійно з ними бачитися, спілкуватися та відповідно виховувати їх. 
Суд врахував  вік старшого сина ОСОБА_4 , та той факт, що він є неповнолітнім та не сприймає ОСОБА_1 у силу наявних у нього образ за ставлення до матері і нього. Дитина під час заслуховування її в суді, в силу свого віку має бути здатна висловити свою думку, сформулювати свої погляди та мати достатній рівень розуміння ситуації. Таке право ОСОБА_3 забезпечено у повному обсязі. 
Суд аргументував те, що неповнолітній ОСОБА_4 висловив свою прихильність до матері, однак така прихильність не може бути абсолютною для суду та не може свідчити у цьому випадку про позбавлення батька можливості на спілкування із сином, його виховання, здійснення за ним турботи та виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки у достатній мірі не відповідатиме та не захищатиме інтереси самої дитини, передбачені Конвенцію про права дітей та Декларацією прав дитини. 
Поряд з цим, суд вважав, що внаслідок прихильності  сина до матері та його не бажання спілкуватися з батьком, у зв`язку із образою на батька, на позивача у справі необхідно покласти обов`язок змінити ставлення до виховання сина у спосіб більш поступливого виконання своїх прав та обов`язків, через повагу до гідності дитини, її інтересів. Також, суд зазначив,що виходячи з пріоритету інтересів сина, обов`язковим є налагодження відносин сина та батька без створення штучних перешкод, оскільки відсутність виховання та спілкування з боку батька не відповідає інтересам дитини та не сприяє гармонійному розвитку особистості дитини. Батько та син повинні мати можливість спілкуватись та проводити спільний час без будь-яких штучних обмежень у вигляді присутності сторонніх осіб. 
Вирішуючи питання  щодо участі у вихованні доньки сторін ,суд першої інстанції  врахував ,що менша донька ОСОБА_5 сприймає батька, до нього прихильна, а тому  дійшов   висновку про недоцільність  встановлення обмежень батькові до дитини.
При цьому відхилив  аргументи відповідача, що побачення ОСОБА_1 з дітьми без присутності матері будуть погано впливати на дітей, оскільки відповідачем не зазначено конкретних обставин, що могли б свідчити на користь такого твердження . Не надано також доказів, які б свідчили про негативний вплив саме ОСОБА_1 на дітей, оскільки він матеріально піклується про них, бажає з ними спілкуватися, виховувати, цікавиться їх життям та навчанням, однак саме дії відповідача є перешкодою батьку у виконанні ним у повному обсязі своїх прав та обов`язків. Фактично аргументи відповідача зводяться лише до незгоди матері дітей на спілкування батька з ними за її відсутності, що є порушенням рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей. Позивач має рівні з відповідачем права на спілкування з дітьми, встановлення обмежень у вигляді згоди матері на спілкування буде порушувати права батька, передбачені СК України.
Суд першої інстанції аргументовано відмовив позивачу щодо встановлення побачень з дітьми щонеділі 1 вихідний день з 16.00 год. п`ятниці до 18.00 год. суботи, без присутності матері дітей, з ночівлею дітей за місцем проживання батька,зазначивши,що  такий спосіб буде порушувати рівність батьків на виховання та спілкування з дітьми, тому побачення з дітьми батьком у цьому випадку визначив  через кожний тиждень. Щодо спільного з дітьми відпочинку кожної зими у період шкільних канікул,з урахуванням права матері на спільний відпочинок взимку з дітьми ,суд вважав необхідним визначити право позивача через кожний рік. Аналогічні вимоги про відпочинок кожного літа на 45 днів з дітьми також є порушенням прав матері, тому суд визначив , через кожний рік , та з урахуванням права батька на зимовий відпочинок у 2020 році,  літній відпочинок повинен бути забезпечений йому з 2021 року.Також, через кожний рік підлягають святкування дня народження дітей з батьком.
Суд першої інстанції також зазначив,що позивачем заявлено вимоги про визначення йому можливості щорічно у дні народження бабусі – ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_5 , спілкування та побачення з дітьми з 16.00 год. до 18.00 год. наступного дня побачення та        щорічно у дні народження двоюрідної сестри ОСОБА_7 – ІНФОРМАЦІЯ_6 , спілкування та побачення з дітьми з 16.00 год. до 20.00 год., однак ці вимоги не ґрунтуються на змісті ст. 159 СК України, адже предметом спору є участь батька у вихованні дітей та саме його спілкуванні з ними, а не бабусі та двоюрідної сестри, тому ці вимоги відхилив. 
Також ,суд зазначив,що позивачем порушується питання про зобов`язання матері дітей – ОСОБА_2 за 3 календарних дня після повідомлення батьком – ОСОБА_1 , про наміри батька провести щорічний відпочинок з дітьми: влітку, зимою, восени та навесні у період канікул з дітьми, надавати йому точну інформацію, шляхом надіслання смс-повідомлення на телефон батька – НОМЕР_1 09 70, а у разі знаходження дітей поза межами населеного пункту постійного проживання дітей, у тому числі за межами території України – зобов`язати матір дітей привезти їх до місця проживання в Україні або за адресою проживання батька дітей; зобов`язати матір дітей не пізніше ніж за 1 календарний день з моменту виявлення хворобливого стану у дітей, повідомляти письмово або засобом Інтернет-зв`язку про це батька та надавати батькові повну інформацію про стан здоров`я дітей (про усі наявні діагнози, проведені чи необхідні вакцинації, рекомендовані або проведені методи діагностики, лікування, профілактики та інше). Надавати для ознайомлення копії усіх медичних документів дітей, а для огляду оригінал.Оскільки вказані вимоги покладають зайвий тягар на матір,який не передбачений приписами ст.159 СК України, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення у вказаній частині вимог, та правильно звернув увагу на те,що  батько зобов`язаний цікавитися про стан здоров`я дітей не у матері дітей, а шляхом як спілкування з дітьми, так і водити їх до медичних установ, де відповідно отримувати інформацію від лікарів про стан їх здоров`я. 
Щодо обов`язку повідомлення відповідачем позивача про місце перебування дітей, то внаслідок визначення судом способу і часу спілкування батька з дітьми та не виконання у цьому випадку рішення суду, наслідком буде відповідальності для кожної із сторін, установлена законом. 
Суд вважав , що з метою забезпечення надання дітям належного медичного догляду, забезпечення їх лікуванням, у разі хвороби дітей, то за доцільне буде у цьому випадку забезпечити побачення батька з дітьми у присутності матері за місцем проживання дітей з матір`ю, без обмеження часу відвідування до 20.00 год. Одними із вимог предмету спору у справі є саме усунення перешкод батькові у спілкуванні з дітьми та виховання їх батьком, під чим і розуміється безперешкодне, вільне його спілкування з дітьми як засобами телефонного, Інтернет або іншого телекомунікаційного зв`язку з дітьми, так і особистого спілкування. 
За таких обставин, суд відступив  від запропонованих рекомендацій органу опіки і піклування щодо встановленого графіку спілкування батька з дітьми та виходив  з усталеного розпорядку життя сторін та дітей. Установивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дітей та виходячи з інтересів дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його часткового задоволення у визначенні способу участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними. 

           Проте ,суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду в частині вимог батька ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною  сином ОСОБА_3 , його  вихованні, та визначення способу участі батька у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1    та спілкування з ним , з таких підстав.
            Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
           Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
          Відповідно до частини третьої  статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
           Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від  20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
          Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.
          Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини  від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
         Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
        Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.  Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
       У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд зазначає, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
        У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі ОСОБА_20 , п. 87).
      Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).
       Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.  Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
          Частиною 1 статті 12   Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
         Згідно з частиною 1 статті 14  Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
        Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»  дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
         Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
        У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
        За змістом статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
         У відповідності до  статті 153 СК України  мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.
         Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
         Згідно статті 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
        Відповідно до статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
         Статтею 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
         Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
         Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
         Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
       При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.
      Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2018 року, справа № 686/14512/17, провадження № 61-7540св18.
      Системний аналіз зазначених норм права, практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
За змістом ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Таке право ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечено у повному обсязі як в суді першої інстанції ,так і в апеляційному суді .  
              З  матеріалів справи вбачається,що у присутності батьків був допитаний неповнолітній ОСОБА_3 , якому роз`яснений обов`язок давати правдиві показання, та який суду вказав, що йому неприємно та нецікаво спілкуватися з батьком. Коли батьки жили разом, то він спілкувався з батьком. Одного разу хотів поспілкуватися з батьком, однак батько сказав, що не має часу. Батько ображає матір та сина (пихає його, словесно ображає). У дитинстві батько одного разу вдарив його в область щелепи, однак сказав, що це випадково. На запитання адвоката відповідачки ОСОБА_4 вказав, що не має бажання спілкуватися з батьком, щодо сестри, то він вказав, що коли вона підросте, то зможе спілкуватися з батьком. На одній із зустрічей, яка відбувалася 07 липня 2018 року, батько прийшов на підпитку та спілкувався нецензурною лайкою та ОСОБА_4 відштовхнув його. Іноді батько забирав сина зі школи, проте частіше це робила матір. На теперішній час ОСОБА_4 переходить до 9-го класу, займається у музичній школі та вчиться грати на гітарі. Іноді батько забирав та водив до музичної школи. Оскільки батько тривалий час перебував у плаванні, тому не багато часу приділяв уваги для сина. У 2016 році ОСОБА_4 з батьком та бабцею ходили у кіно. ІНФОРМАЦІЯ_7 на день народження ОСОБА_5 батько приїжджав на море до матері та нього. ОСОБА_4 просив батька придбати йому телефон, на що останній повідомив, що купить у разі спілкування з ним. Останній раз батько подарував синові подарунок «Лего». ОСОБА_4 перейшов до 9 класу у ліцей та бачив батька одного разу у парку зі своєю новою дружиною, та у цей час батько не приділив йому жодної уваги. 
У відповідності до ч. 4 ст. 232 ЦПК України з метою об`єктивного з`ясування обставин справи, із зали судового засіданні видалені батьки неповнолітнього ОСОБА_4 , та за їх відсутності судом з`ясовано, що ОСОБА_4 не бажає відновлення будь-яких відносин із батьком, оскільки батько не користувався своїм правом на їх відновлення, вів себе зухвало, образив матір. 
З висновку  органу  опіки та піклування  від 15 січня 2019 року № 13-31-01, вбачається,що  відповідно до акта проведення співбесіди з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що ОСОБА_4   відноситься до батька з « ОСОБА_18 », він пам`ятає як батько ображав матір в його присутності та ображав словесно його. Він не бажає бачитися з батьком ні за яких умов, мати його до цього не схиляє. ОСОБА_4 висловлює думку, що батько не відноситься до його інтересів серйозно, не може знайти підхід до нього та й не намагається. Останній час він не дзвонить та не цікавиться справами взагалі.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 повністю підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі ,надавав пояснення з приводу відношень з батьком аналогічні наданим у суді першої інстанції.
Жодних доказів на спростування того,що думка сина не була його власною ОСОБА_1 не надано .З огляду на це , доводи позивача не є слушними.
Згідно із законодавством України права неповнолітніх дітей охороняються державою і мають такі права, серед яких: народиться і виховуватися в сім`ї, право на спілкування з рідними, захист своїх прав і інтересів, відстоювання власної думки.
            У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
          
         Відповідно до ч.3 ст.171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини,якщо цього вимагають її інтереси. 
         Разом із тим, примусові заходи (встановлення судом порядку спілкування та виховання),на думку суду апеляційної інстанції, можуть  спровокувати  безповоротну  реакцію з боку дитини на спілкування із батьком . 
        Дитина є особистістю та заслуговує на повагу своїх почуттів.
        Відносини між сином  та батьком ОСОБА_1   передбачають  тонкий підхід до вирішення питання, яким є налагодження спілкування сина із батьком  та прийняття останнім участі у вихованні дитини. 
       Відносини мають будуватися на любові та взаємоповазі,а тому апеляційний суд вважає,що у даному випадку слід постановити рішення з урахуванням думки дитини.
       Інтереси позивача не мають бути вищими за інтереси дитини сина ОСОБА_4 ,психіка якої,на відміну від дорослої людини ,ще не до кінця сформована та порівняно є слабкою,а тому потребує захисту та мудрого підходу,а не тиску .
       Дитина не повинна бути заручником  у відносинах дорослих. 
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо не врахування  його інтересів заслуговують на увагу та  є переконливими. 
         За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи,які судом було неповно з*ясовано,що призвело до неправильного застосування норм матеріального права ,що є підставою для скасування рішення  в частині   усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , його  вихованні, та визначення способу участі батька у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1    та спілкування з ним  та ухвалення  нового  рішення у відповідній частині (п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).
          В іншій частині рішення суду про визначення способу та порядку участі ОСОБА_1 у вихованні  та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід залишити без змін,оскільки суд дотримався  розумного балансу на участь обох батьків у вихованні доньки ОСОБА_5 ,що сприятиме у повній мірі її нормальному розвитку і забезпечить рівність прав батьків у вихованні доньки.
          Оскільки суд першої інстанції встановив наявність неприязних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і негативний вплив цієї обставини на сприйняття донькою особи батька,а також враховуючи малий вік дитини і факт її проживання та спілкування виключно із матір*ю,правильним є висновок про встановлення побачень та спілкування без попереднього з*ясування бажання дитини та матері дитини на таку зустріч. 
Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
              Докази ,які надані ОСОБА_2 до апеляційної скарги ,а саме : копія характеристики директора  КЗ «Маріупольська спеціалізована школа I-III ступенів № 63 « Маріупольської міської ради Донецької області від 02 грудня 2019 року  на ученицю 1-Б класу ОСОБА_14 (т.1.а.с.229), копія психолого-педагогічної характеристики практичного психолога ОСОБА_12 на ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1.а.с.230),копія свідоцтва про смерть № НОМЕР_2 (т.1.а.с.231) ,та які не були предметом дослідження у суді першої інстанції , не прийняті судом апеляційної інстанції,оскільки скаржник не обґрунтувала неможливість  їх подання у встановлений законом строк з причин,що не залежали від неї.
             Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 є суб*єктивним тлумаченням  обставин справи  та зводяться до переоцінки доказів,яким суд дав належну правову оцінку. 
            Не надано суду також належних та допустимих доказів того, що донька ОСОБА_5 не готова без її присутності спілкуватися з батьком , тому дані ствердження  ОСОБА_2   носять характер припущення.
         Ніяких нових обставин, які б давали  підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених  судом першої інстанції,  доводи апеляційної скарги ОСОБА_2   не містять.
            Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору  та витрат,пов*язаних  з розглядом справи. На підставі ч.1ст.141, п.4 ч.1.ст.328 ЦПК України, апеляційний суд , задовольняючи частково  апеляційну скаргу   відповідача,  вважає необхідним  провести розподіл судових витрат,понесених у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції  та   стягнути  з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі  528,60  грн.(1057,20 : 2 =528,60).
Керуючись ст.ст. 374,376,381,382  ЦПК України, апеляційний суд –
                                                                   П О С Т А Н О В И В  :
Апеляційні  скарги  ОСОБА_3 та  ОСОБА_2 – задовольнити частково .
            Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2019 року  в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , його  вихованні, та визначення способу участі батька у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1    та спілкування з ним – скасувати та ухвалити нове рішення у відповідній частині . 
              У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1   до ОСОБА_2 ,третя особа – служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради  про  усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , його  вихованні, та визначення способу участі батька у вихованні дитини ОСОБА_3   та спілкування з ним – відмовити .
                В іншій частині рішення суду залишити без змін .  
                 Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ,ІПН НОМЕР_3 ,адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ,адреса проживання : АДРЕСА_4 .    на користь  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ,ІПН НОМЕР_4 ,адреса проживання: АДРЕСА_3    витрати  з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 528 (п`ятсот двадцять вісім ) грн  60  коп.
            Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
             Повний текст постанови складений 12 червня 2020  року . 
            Судді: