ПОСТАНОВА
Іменем України

04 червня 2020 року 
Київ
справа №331/5146/16-а(2-а/331/140/2016)
адміністративне провадження №К/9901/16744/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Одеської митниці ДФС на постанову  Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017 року (головуючий суддя Бишевська Н.А., судді: Добродняк І.Ю., Семененко Я.В.) у справі № 331/5146/16-а (2-а/331/140/2016) за позовом  ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС Державної фіскальної служби України про  скасування постанов про порушення митних правил, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  (надалі позивач) звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом до Одеської митниці ДФС (надалі відповідач, митний орган), Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил № 0226/50007/16 від 17.05.2016 року та постанови № 6818/99-99-20-04-14 від 24.06.2016 року та закриття справи про порушення митних правил.
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя постановою від 20.10.2016 року в задоволенні позову відмовив.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що транспортний засіб «Nissan Aimera», д/н НОМЕР_1 , не здійснював комерційні перевезення осіб та товарів, тому він відноситься до категорії транспортного засобу особистого користування та позивач неправомірно, без дозволу органу доходів і зборів користувався зазначеним автомобілем, тимчасово ввезеним на митну територію України, який знаходиться під митним контролем та митне оформлення якого не завершено.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 09.03.2017 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нову постанову про задоволення адміністративного позову. 
Скасував постанову митного органу в справі про порушення митних правил №0226/50007/16 від 17.05.2016 року.
Скасував постанову Державної фіскальної служби України № 6818/99-99-20-04-14 від 24.06.2016 року.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в порушення ст.489 Митного кодексу України відповідачем не виконано покладені на нього обов`язки, не використано надані права у точній відповідності із законом, та не здобуто доказів на підтвердження обставин, викладених у постанові про порушення митних правил.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
Митний орган стверджує, що позивач вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від митних платежів.     
Відзив на касаційну скаргу митного органу від позивача на адресу Суду не надходив, що не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень.
06.02.2018 року касаційна скарга передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку пункту четвертого частини першої розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства у редакції Закону від 03.10.2017 № 2147.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з таких підстав. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є співзасновником фірми «ЗНАЧИМ ИЗБОР» ООД (Болгарія). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію, транспортний засіб «Nissan Aimera» д/н НОМЕР_1 (далі - автомобіль), зареєстрований за фірмою «ЗНАЧИМ ИЗБОР» ООД (Болгарія, м.Софія, вул.Цар Асен, 1). 
20.02.2016 року співробітником Одеської митниці складено протокол про порушення митних правил № 0226/50007/16, в якому зафіксовано:
- 20.02.2016 о 6 год. 35 хв. в зону митного контролю пункту пропуску «Виноградівка» митного поста «Ізмаїл» Одеської митниці в напрямку виїзду з України в`їхав автомобіль під керуванням громадянина України ОСОБА_1 
- згідно з інформацією ПІК Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби встановлено, що даний автомобіль     ввезений на митну територію України 25.02.2015 року о 22 год. 00 хв. через пункт пропуску «Маяки-Удобне-Паланка» митного поста «Білгород- Дністровський» Одеської митниці громадянином Молдови ОСОБА_2 в режимі «тимчасове ввезення».
При цьому згідно розрахунку платежів загальна сума платежів при ввезенні транспортного засобу складала 141 362,88 грн. 
З посиланням на статті 292, 380 Митного кодексу України у вищезазначеному протоколі співробітниками Одеської митниці зроблено висновок, що «…використання транспортного засобу іншою особою, ніж тою, якою такий транспортний засіб ввезено, являє собою використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, я зв`язку з якими було надано такі пільги», тому позивач, використовуючи автомобіль, стосовно якого надано такі пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що має ознаки порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України. 
Відповідно до письмових пояснень, наданих позивачем митному органу, він є представником фірми «ЗНАЧИМ ИЗБОР» ООД (Болгарія), і автомобіль, який зареєстрований на дану фірму, був ввезений на митну територію України водієм фірми, громадянином Молдови Tarasenco Ion, який перервав трудовий договір раніше строку в один рік, тобто до 25.02.2016 року, і у зв`язку з тим, що автомобіль необхідно було вивезти, він дав згоду на перевезення його до Болгарії. Позивач також зазначив, що він «не є юридичною особою фірми, на яку зареєстровано автомобіль», не несе відповідальності за експлуатацію та знос автомобіля, не наносив йому жодної шкоди та не повинен нести відповідальність за майно, яке йому не належить.
17.05.2016 року перший заступник начальника Одеської митниці, розглянувши матеріали справи про порушення митних правил позивачем, виніс постанову в справі про порушення митних правил № 0226/50007/16, якою наклав на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 424 088,64 грн.
Даною постановою визнано громадянина України ОСОБА_1 , який «працює представником» фірми «ЗНАЧИМ ИЗБОР» ООД (Болгарія), винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст.485 Митного кодексу України.
За результатами оскарження позивачем вказаної постанови ДФС України винесено постанову № 6818/99-99-20-04-14 від 24.06.2016 року, якою скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову Одеської митниці № 0226/50007/16 від 17.05.2016 року - без змін. 
За приписами частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 458 Митного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно частини 1 ст. 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 495 Митного кодексу України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що законодавець зобов`язує посадову особа Митниці, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, з`ясовувати під час провадження такої справи, крім іншого, винність особи в його вчиненні, а також чи підлягає вона адміністративній відповідальності з урахуванням її пояснень та наданих документів в обґрунтування таких пояснень. 
Стаття 485 Митного кодексу України встановлює відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.
Відповідно до цієї норми заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Як встановлено частинами 1, 2 ст. 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.
Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.
Як встановлено ч. 1 ст. 293 Митного кодексу України особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант.
В свою чергу, за приписами п. 3 ч. 3 ст. 293 Митного кодексу України крім осіб, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, особами, на яких покладається обов`язок із сплати митних платежів, у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, є особи, відповідальні за дотримання митного режиму.
За приписами ч. 2 ст. 105 Митного кодексу України у разі порушення умов митного режиму тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання режиму, зобов`язана сплатити суму податкового зобов`язання та пеню відповідно до Податкового кодексу України.
Не є спірним між сторонами, що автомобіль, щодо якого надано пільги при переміщенні через кордон, був ввезений на митну територію України 25.02.2015 року о 22.00 в режимі «тимчасове ввезення до 1 року» громадянином-нерезидентом ОСОБА_2 (громадянином Молдови) для особистого користування, який на той момент перебував у трудових відносинах з власником автомобіля - фірмою «ЗНАЧИМ ИЗБОР» ООД (Болгарія) і який, таким чином, взяв на себе обов`язки щодо дотримання правил режиму тимчасового ввезення.
Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено та не поставлено під сумнів доводами касаційної скарги, що власником автомобіля є фірма «ЗНАЧИМ ИЗБОР», Болгарія. 
Позивач стверджує, що не є працівником вказаної фірми, будь-яких документів того, що позивач є керівником або працівником вказаної фірми на спростування доводів позивача митним органом не надано. 
Суд апеляційної інстанції встановив, а митний орган не поставів під сумнів доводами касаційної скарги, що саме позивач був декларантом автомобіля або особою, відповідальною за дотримання режиму тимчасового ввезення, а також те, що позивач мав бути платником митних платежів при його ввезенні на територію України.
Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що в діях позивача не може бути наявна мета ухилення від сплати митних платежів та складу правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.
Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги
Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції  виконано  всі  вимоги  процесуального  законодавства, всебічно  перевірено  обставини  справи,  вирішено  справу  у  відповідності  до  норм  матеріального  права, постановлено  обґрунтоване  рішення,  в  якому  повно  відображені  обставини,  що  мають  значення  для  справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 344, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення. 
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017 року у справі № 331/5146/16-а (2-а/331/140/2016) залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду