ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2020 року                                                                                    Справа №  904/447/20

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач), 
Суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.
секретар судового засідання: Грачов А.С.,
представники сторін: не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2020 у справі №904/447/20 (суддя Ніколенко М.О.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго",                              м. Вишгород Київської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МК-Монтаж", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
про стягнення пені - 6 815 680 грн та штрафу - 1 010 800 грн
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення позову, в якій просило вжити заходів забезпечення позову  шляхом зупинення дії п. 2.7 договору на виконання робіт (підряду) від 29.12.2016 №РВ-43М/2016 до ухвалення остаточного рішення суду у цій справі.
В обґрунтування цієї заяви позивач зазначив про неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо строків виконання робіт, в зв`язку з чим має сплатити позивачу договірні санкції, що є предметом позову у цій справі. На думку позивача вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії п. 2.7 договору на виконання робіт (підряду) від 29.12.2016 №РВ-43М/2016 до ухвалення остаточного рішення суду є ефективним засобом захисту майнових прав та інтересів позивача, а також убезпеченням від ухилення чи ускладнення виконання відповідачем рішення суду.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2020      у справі №904/447/20 (суддя Ніколенко М.О.) у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" про забезпечення позову шляхом зупинення дії п. 2.7 договору на виконання робіт (підряду) від 29.12.2016 №РВ-43М/2016 до ухвалення остаточного рішення суду відмовлено.
Суд виходив з того, що заявником не наведено обставин, за яких виконання рішення суду у даній справі може бути унеможливлене чи ускладнене внаслідок невжиття заходів забезпечення позову. Одне припущення позивача щодо можливості невиконання відповідачем рішення суду, в розумінні ст.136 Господарського процесуального кодексу України, не свідчать про унеможливлення його виконання взагалі або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду. Застосування такого заходу забезпечення позову, як зупинення виконання замовником договірних зобов`язань з оплати виконаних робіт, призведе до невиправданого втручання у господарську діяльність відповідача.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач, в якій, посилаючись на те, що судом не було виконано вимог ч.1 ст. 232 ГПК України та не вирішено, чи наявні обставини, якими Позивач обґрунтовував свої вимоги, просив ухвалу суду скасувати, заяву про забезпечення позову до ухвалення остаточного рішення суду задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
- сторонами було укладено договір №РВ-43М/2016 від 29.12.2016 на виконання робіт, строк виконання яких відповідачем порушено, в зв`язку з чим останній повинен сплатити заявлені до стягнення пеню та штраф. В свою чергу відповідно до п. 2.7. договору позивач має обов`язок щодо оплати виконаних відповідачем робіт, який настав 04.02.2020 року;
- позивач має право на забезпечення позову у відповідності до положень ст.136, 137 ГПК України, а суд при постановленні ухвали не дотримався положень            ст. 232 ГПК України щодо повного та всебічного розгляду обставин справи;
- суд не врахував, що Товариство належить до державного сектора економіки, а отже потребує своєчасного та ефективного захисту прав і інтересів, в тому числі і майнових, оскільки такі майнові права та інтереси набувають ознак публічних прав та інтересів;
- позивач вказував, що відповідач порушив вимоги чинного законодавства щодо обов`язковості договору, виконав роботи з простроченням, строк яких було визначено до 14.08.2018, умовою до застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обгрунтоване припущення, що підрядник може ухилитися від виконання рішення шляхом приховування чи зменшення наявного майна;
- суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову не надав належної оцінки фактичним обставинам справи, проігнорував той факт, що відмова у вжитті заходів забезпечення позову може порушити публічний інтерес, не надав належної оцінки доводам заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, чим позбавив Товариство права на ефективний захист порушених прав і законних інтересів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів         Орєшкіної Е.В., Подобєда І.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2020      у справі №904/447/20. Розгляд справи №904/447/20 призначено у судовому засіданні з повідомленням сторін на 23.03.2020. 

18.03.2020 у зв`язку з впровадженням на території України карантину, спричиненого поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), розгляд справи не відбувся, про що повідомлено учасників справи та виготовлено інформаційну довідку.

З огляду на необхідність забезпечення права осіб на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), та з метою забезпечення стабільного здійснення судочинства ухвалою суду від 28.04.2020 розгляд справи призначений у судовому засіданні на 20.05.2020 на 9.30 год.

Представник позивача надіслав до суду електронну заяву від 19.05.2020 з процесуальних питань, в якій  апеляційну скаргу підтримав та просив розглядати справу без участі його представника. Втім, вказана заява не містить кваліфікованого електронного підпису особи, зазначеної в ній як представник позивача, тому судом до уваги не приймається.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання  не забезпечив, причин неявки не повідомив, не зважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Будь-яких документів від нього до суду не надходило.

З огляду на те, що явка сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, сторони були повідомлені про час та місце розгляду справи, апеляційний  суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в цьому судовому засіданні.
Дослідивши матеріали оскарження, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. 

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17.
Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Предметом спору, що розглядається у справі №904/447/20 є вимога позивача Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МК-Монтаж" про стягнення пені - 6 815 680 грн та штрафу - 1 010 800 грн за порушення строків виконання підрядних робіт за договором на виконання робіт (підряду) від 29.12.2016 за №РВ-43М/2016.
Ухвалою суду першої інстанції від 30.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі. 
Як зазначено апеляційним судом вище, разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії п. 2.7 договору на виконання робіт (підряду) від 29.12.2016 № РВ-43М/2016 до ухвалення остаточного рішення суду.
На думку позивача, вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії п. 2.7 договору на виконання робіт (підряду) від 29.12.2016 №РВ-43М/2016 до ухвалення остаточного рішення суду є ефективним засобом захисту майнових прав та інтересів позивача, а також убезпеченням від ухилення чи ускладнення виконання відповідачем рішення суду.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п. 2.7 договору на виконання робіт (підряду) від 29.12.2016 №РВ-43М/2016, зупинити дію якого просить позивач, встановлено, що платежі за даним договором здійснюються Замовником шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок підрядника, вказаний у розділі 19 цього договору, протягом 45 банківських днів з дати підписання сторонами акту приймання виконаних робіт за формою №КБ-2в і довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 про кінцевий результат робіт (згідно додатків до ДСТУ Б Д.1.1-1:2013) з відповідними накладними на обладнання та актами приймання передачі обладнання (устаткування) на підставі виставленого підрядником рахунку-фактури.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, заявником не наведено обставин, за яких виконання рішення суду у даній справі може бути унеможливлене чи ускладнене внаслідок невжиття заходів забезпечення позову, про які він просить. Одне припущення позивача щодо можливості невиконання відповідачем рішення суду, в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, не свідчать про унеможливлення його виконання взагалі або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду. 
Крім того, апеляційний суд зазначає, що наведеними положеннями ст. 137 ГПК України не передбачено вжиття судом такого заходу забезпечення позову як повне чи часткове зупинення дії договору чи його виконання. 
Також відсутній правовий зв`язок між заходами забезпечення позову як зупинення оплати за виконані роботи і предметом позову щодо стягнення штрафних санкцій за порушення строків їх виконання, оскільки забезпечення позову має стосуватися саме предмету спору - стягнення пені та штрафу. 

Тобто, вимоги заявника, наведені у заяві про забезпечення позову щодо зупинення дії п.2.7. договору, не співмірні із позовними вимогами.

В статті 6 Господарського кодексу України визначено принцип свободи підприємницької діяльності. Водночас принцип змагальності, закріплений у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, встановлює право відповідача заперечити проти наявності боргу з широкого кола підстав. При цьому відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом заборони отримати кошти за виконану роботу. 

За наведених обставин доводи апеляційної скарги спростовуються вище наведеними положеннями чинного законодавства та встановленими судом обставинами справи.

Неспроможними є і доводи апелянта щодо того, що відмовою в задоволенні заяви про вжиття зазначених ним заходів забезпечення позову суд порушив публічні інтереси. Позивач, як і відповідач, є господарюючими суб`єктами. Відповідно до ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Тому, суд не може вживати безпідставних заходів щодо забезпечення позову лише з огляду на те, що власником 100% акцій Товариства є держава в особі Міністерства енергетики та захисту довкілля України.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2020, як прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 269,   271, 275, 280, 282, 287-288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу    Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2020      у справі №904/447/20  залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області 30.01.2020      у справі №904/447/20  залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта - Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повної постанови в порядку ст. ст. 287,   288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 21 травня 2020 року.

        Головуючий суддя                                                              Л.П. Широбокова
        Суддя                                                                                                      Е.В. Орєшкіна
        Суддя                                                                                              І.М. Подобєд