Постанова
Іменем України                           
 
17 червня 2020 року                                                        
м. Київ
 
справа № 664/121/19
 
провадження № 61-21239св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),         Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Новокаховська міська рада Херсонської області, 
треті особи: Відділ приватизації житла при виконавчому комітеті Новокаховської міської ради Херсонської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 серпня 2019 року у складі судді Червоненка Д. В. та постанову Херсонського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року                      у складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                   Новокаховської міської ради Херсонської області, треті особи: Відділ приватизації житла при виконавчому комітеті Новокаховської міської ради Херсонської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування приватизації та свідоцтва про право власності, поновлення прав на житлову площу.
 
Позовна заява мотивована тим, що у період з 10 січня 1986 року до               10 січня 2009 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 .                 Рішенням виконавчого комітету Новокаховської міської ради народних депутатів від 20 січня 1987 року № 19/1 «Про затвердження протоколу засідання житлової комісії міськвиконкому від 07 січня 1987 р. № 1» задоволено заяви ОСОБА_2 (зі складом сім`ї 1 особа) та                  ОСОБА_1 (зі складом сім`ї 4 особи) щодо обміну житлових приміщень та постановлено про зайняття вищезазначеними сім`ями замість двох однокімнатних квартир однієї двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , із відкриттям особового рахунку на житло на ім`я ОСОБА_2 , яка стояла першою у черзі. Вказаним рішенням передбачено, що єдиний особовий рахунок на спірну квартиру виписується на ім`я ОСОБА_2 .
 
Зазначала, що у вказаній квартирі проживав та був прописаний до дня смерті її чоловік- ОСОБА_4 . Вона мала право проживати або заходити до квартири, однак такого права її незаконно позбавлено внаслідок приватизації ОСОБА_2 двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .
 
Вважала, що приватизація спірної квартири здійснена незаконно, оскільки ордер на жиле приміщення ОСОБА_2 не отримувала та не могла бути наймачем вказаної квартири. При цьому стверджувала, що вона не визнавалася за рішенням суду такою, що втратила право користування житлом.
 
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд: скасувати приватизацію та свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , поновити її права на вище зазначену квартиру.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачка з 1987 року не проживала і не була зареєстрована у квартирі, тому права на її приватизацію не мала, свідоцтво про право власності на квартиру було оформлене згідно з Положенням про порядок передачі квартир (будинків)                 у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15 вересня 1992 № 56, яке було чинне на момент приватизації, оскільки на час подання заяви про приватизацію ані позивач, ані інші особи у вказаній квартирі зареєстровані не були і наявність у інших осіб права користування спірною квартирою у відповідний період позивач не довела.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 серпня 2019 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач не довела факт порушення органом приватизації та ОСОБА_2 вимог законодавства під час приватизації спірної квартири, внаслідок чого були порушені її права та інтереси, тому суд першої інстанції правильно застосувавши норми права, що регулюють спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду,                    ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки при приватизації спірної квартири було порушено положення статей 61, 72, 89 ЖК УРСР, 317, 323 ЦК України. 
 
Зазначає, що ОСОБА_2 не може бути власником квартири з огляду на відсутність у неї ордера на квартиру.
При цьому вважає, що ОСОБА_2 не мала права на продаж спірної квартири ОСОБА_3 .
 
Доводи осіб, яка подали відзив на касаційну скаргу.
 
У січні 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що касаційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
Вказує, що викладені ОСОБА_1 аргументи не відповідають дійсності та є надуманими.
 
У січні 2020 року Новокаховська міська рада подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що оскаржувані судові рішення слід залишити в силі, а касаційну скаргу без задоволення.
Вказує, що ОСОБА_1 з 1987 року у спірній квартирі не проживала та не була в ній зареєстрована, при цьому на момент приватизації квартири була зареєстрована в смт. Нова Маячка Цюрупинського району Херсонської області. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність у неї права на приватизацію спірної квартири.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на відзив
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 подала заперечення на відзив Новокаховської міської ради, у якому вказує, що у матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про те, що наймачем спірної квартири, була ОСОБА_2 , отже, приватизація спірної квартири була проведена з порушенням вимог законодавства.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У листопаді 2019 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 27 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2020 року справу призначено                      до розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Згідно зі свідоцтвом про одруження від 04 грудня 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 10 січня 1986 року перебували у шлюбі (а. с. 7).
 
Відповідно до копії архівноговитягу з рішення виконкому Новокаховської міської ради народних депутатів від 20 січня 1987 року № 19/1                            «Про затвердження протоколу засідання житлової комісії виконкому                    від 07 січня 87 року № 1» на засіданні заслухали питання про внутрішньо міський обмін жилої площі за заявами ОСОБА_2 , яка проживає на    АДРЕСА_3 , в однокімнатній квартирі жилою площею 17,6 кв. м                 зі складом сім`ї 1 особа, ОСОБА_1 , яка проживає на                                             АДРЕСА_4 , в однокімнатній квартирі жилою площею 14,2 кв. м                    зі складом сім`ї 4 особи, ОСОБА_7 , який проживає на                                            АДРЕСА_1 , займає частину житла в двокімнатній квартирі житловою площею 30,0 кв. м зі складом сім`ї 1 особа, ОСОБА_8 , яка проживає на АДРЕСА_1 , займає частину житла в двокімнатній квартирі жилою площею 30,0 кв. м зі складом сім`ї 1 особа.
Під час засідання вирішили, що в результаті обміну: ОСОБА_2 з`їжджається із невісткою ОСОБА_1 , сином ОСОБА_4 , онукою ОСОБА_9 , свахою ОСОБА_10 та займають двокімнатну квартиру на АДРЕСА_1 , жилою площею 30,0 кв. м з випискою одного особового рахунку на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 9-10, 91).
 
24 березня 2005 року ОСОБА_2 звернулася до відділу приватизації житла при виконавчому комітеті Новокаховської міської ради Херсонської області із заявою про передачу в особисту власність квартири АДРЕСА_2 .
До заяви було долучено: довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення, видану у 2005 році, у якій зазначено, що склад сім`ї -1 особа ( ОСОБА_2 , дата прописки - 1987 рік;                      копію посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5; довідку № 90, видану у 2005 році Новокаховським міським судом Херсонської області ОСОБА_2 в тому, що за період                        2004-2005 років в Новокаховський міський суд не надходили заяви щодо квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1                (а. с. 72-74).
 
Згідно з розпорядженням виконавчого комітету Новокаховської міської ради від 30 березня 2005 року № 85-п/12569 про приватизацію житла, прохання наймача ОСОБА_2 про приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , задоволено і передано їй у приватну власність; відділу приватизації державного житлового фонду доручено оформити свідоцтво про право власності на житло, виписати приватизаційне платіжне доручення на суму використаних житлових чеків наймачем та членами сім`ї (а. с. 76).
 
Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 30 березня 2005 року серії НОМЕР_2, виконавчим комітетом Новокаховської міської ради Херсонської області посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а. с. 77).
Довідкою відділу реєстрації Новокаховської міської ради Херсонської області від 29 березня 2019 року № 04-06/2016 встановлено:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована у м. Нова Каховка за адресами :
АДРЕСА_1 , з 28 січня 1987 року до 14 квітня 1987 року ;
АДРЕСА_7 , з 05 червня 1987 року до 23 січня 2001 року та з 25 жовтня 2007 року до 14 серпня 2015 року.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована у 
АДРЕСА_1 , з 28 січня 1987 року до теперішнього часу.
 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований                   у м . Нова Каховка за адресами:
АДРЕСА_1 , з 28 січня 1987 року до 14 квітня 1987 року та  з 17 вересня 2008 року до 10 січня 2009 року;
АДРЕСА_7 , з 05 червня 1987 року до 13 травня                   1988 року (а. с. 95).
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
  
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
 
Відповідно до статті 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
 
Частиною першою статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень                             у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
 
Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
 
Частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
 
Відповідно до пунктів 2, 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (далі - Положення), чинного на момент приватизації, передачі у власність громадян підлягали квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму.
Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).
До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.
 
Згідно з пунктами 18, 20, 21, 23 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію.
При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення.
У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.
Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.
 
Статтею 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні  члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
 
Встановивши, що 30 березня 2005 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі заяви від 24 березня 2005 року, суд першої інстанції,               з рішенням якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що приватизація зазначеної квартири відбулася з дотриманням положень статей 1, 6, 9, 61, 64 ЖК УРСР, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується з огляду на таке.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
 
Отже, право фізичної особи на приватизацію житлового приміщення залежать від наявності чи відсутності у цієї особи права на проживання у об`єкті приватизації.
 
Посилання ОСОБА_1 про те, що на момент приватизації вона мала право на проживання у спірній квартирі є безпідставними, оскільки у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття (стаття 107 ЖК України).
З огляду на те, що з 1987 року ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 не проживала та не була в ній зареєстрована, право на приватизацію цієї квартири у неї відсутнє.
 
Доводи касаційної скарги про наявність підстав для скасування приватизації спірної квартири у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 ордеру на квартиру колегія суддів відхиляє, оскільки Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян визначено, що підставою набуття права приватизації житла є постійне проживання у ньому на умовах найму.
 
Посилання заявника на відсутність у ОСОБА_2 права на продаж спірної квартири ОСОБА_3 є необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать встановленим обставинам справи, відтак, колегією суддів не приймаються. 
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 серпня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 24 жовтня                 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк