ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 755/976/20                                                                   Головуючий у 1 інстанції: Гаврилова О.В.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                            Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                              Ганечко О.М.
                                                                         Кузьменка В.В.
За участю секретаря                                       Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач - Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року адміністративний позов - повернуто позивачеві.
Не погодившись з ухвалою суду, позивач - Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
14 травня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду електронною поштою від представника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області - Лазар О.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Частиною 1 статті 286 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи, що явка сторін в судове засідання суду апеляційної інстанції не визнавалась обов`язковою, а наданих сторонами матеріалів достатньо для прийняття рішення у справі та з огляду на скорочені строки розгляду даної категорії справ, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи слід відмовити.   
Згідно з ч. 2     ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Положеннями ч. 4  ст. 229 КАС України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього     Кодексу   розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Положеннями ч. 2 ст. 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Частиною 1 статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Як вбачається з матеріалів справи, Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому, також, просив поновити строк на звернення до адміністративного суду.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року позовну заяву Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1  залишено без руху та запропоновано позивачу в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали, подати до суду заяву, в якій вказати інші підстави для поновлення строку, долучивши докази на підтвердження поважності такого пропуску.
На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, Громадянином Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 було подано заяву про усунення недоліків, в якій позивач вказав про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення йому вручена не була, а про її існування він дізнався при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року адміністративний позов повернуто позивачеві.
Повертаючи позовну заяву Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач був обізнаний про наявність протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР ЦМУ №004807 від 01 серпня 2020 року та повідомлений про дату, час, місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, при цьому, маючи об`єктивну можливість, не цікавився результатами її розгляду.
Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Частиною 1 статті 285 КУпАП передбачено, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
У позовній заяві Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 стверджує, що постанова Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про накладення адміністративного стягнення серії ПН ЦМУ №004807 від 01 серпня 2019 року в день її прийняття йому вручена не була, а про її існування він дізнався при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження №60809341.
В кожному окремому випадку судом при вирішенні питання щодо поновлення строку звернення до суду належить з`ясувати поважність причин такого пропуску.
Так, суд першої інстанції при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду мав з`ясувати дату отримання оскаржуваної постанови. 
Однак, визнаючи неповажними причини пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції не надав належної оцінки та не дослідив належним чином подані Громадянином Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 документи, не вчинив дій, що сприяли б з`ясуванню достовірної інформації щодо дійсної дати отримання позивачем оскаржуваної постанови. 
Щодо висновку суду першої інстанції про те, що позивач був обізнаний про наявність протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР ЦМУ №004807 від 01 серпня 2020 року та повідомлений про дату, час, місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.
Сам факт обізнаності позивача про наявність протоколу про адміністративне правопорушення ще не є достатньою підставою вважати, що він знав про існування оскаржуваної постанови та був ознайомлений з її змістом.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності поважних підстав для поновлення Громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 процесуального строку звернення з даним позовом до суду.
Приписами частини 5  статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Також, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).
Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1   ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення адміністративного позову, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід передати на розгляд суду першої інстанції.
Згідно   частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 320, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в строк, визначений статтею 329 КАС України.

 Суддя-доповідач                                                                               Вівдиченко Т.Р.
          
 Судді                                                                                                  Ганечко О.М.
                                                                                                  
                                                                                                                Кузьменко В.В.