ПОСТАНОВА
Іменем України

02 червня 2020 року 
Київ
справа №826/11434/18
адміністративне провадження №К/9901/22514/19
                                                 №К/9901/23167/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача                                                    Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів -                                                             Жука А.В., 
                                                                      Мартинюк Н.М.,

за участі:
секретаря судового засідання Кравченко Р.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Юрченка О.А.,
представник відповідача 1 - не з`явився, 
представник відповідача 2 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційними скаргами Галицької митниці Держмитслужби та Державної митної служби України
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019 (головуючий суддя - І.П. Васильченко)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 (головуючий суддя - В.П. Мельничук, судді - І.О. Лічевецький, Л.О. Костюк)
у справі № 826/11434/18
за позовом  ОСОБА_1 
до Державної митної служби України (відповідач 1), 
Галицької митниці Держмитслужби (відповідач 2)
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітку,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Львівської митниці Державної фіскальної служби, в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просив:
- визнати неправомірним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 25.06.2018 № 1065-0 «Про припинення державної служби»; 
- визнати неправомірним та скасувати наказ Львівської митниці Державної фіскальної служби від 26.06.2018 № 1195-кв «Про внесення змін до наказу Львівської митниці Державної фіскальної служби від 16.04.2018 № 1192-кв»; 
- визнати неправомірним та скасувати наказ Львівської митниці Державної фіскальної служби від 26.06.2018 № 425-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України»; 
- поновити позивача з 26.06.2018 на посаді у структурі Державної фіскальної служби України, рівнозначну тій, яку він обіймав у Львівській митниці Державної фіскальної служби (посада першого заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби); 
- зобов`язати Державну фіскальну службу України або Львівську митницю Державної фіскальної служби виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 26.06.2018 по день поновлення на роботі.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував про протиправність спірних наказів, оскільки, позивачу не було запропоновану іншу рівнозначну посаду; крім того, відповідачем не враховано положення статті 40 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 25.06.2018 № 1065-0 «Про припинення державної служби». Визнано протиправним та скасовано наказ Львівській митниці Державної фіскальної служби від 26.06.2018 № 1195-кв «Про внесення змін до наказу Львівської митниці Державної фіскальної служби від 16.04.2018 № 1192-кв». Визнано протиправним та скасовано наказ Львівській митниці Державної фіскальної служби від 26.06.2018             № 425-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби з 27.06.2018. Зобов`язано Державну фіскальну служби України виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
4. Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що при прийнятті рішення Державною фіскальною службою України, як роботодавцем, не виконано вимоги законодавства в частині процедури звільнення працівника, оскільки не запропоновано позивачу рівнозначну посаду у тій же установі, чим порушено трудові гарантії позивача як працівника. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач був звільнений з державної служби у період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням норм чинного законодавства.
5. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019 змінено, викладено шостий абзац резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.06.2018 по 26.02.2019 в сумі 64 194, 48». В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019 залишено без змін.
6. При прийнятті рішення суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції в частині того, що неможливо визначити суму заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
7. У касаційній скарзі Львівська митниця Державної фіскальної служби, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить рішення судів скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 
8. В обґрунтування вимог касаційної скарги вказує, що норми Закону України «Про державну службу» є спеціальними по відношенню до норм Кодексу законів про працю України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми даного закону. Зазначає, що підставою для припинення державної служби позивача слугувала обставина, що склалася незалежно від волі сторін, а саме: поновлення на посаді особи, яка раніше виконувала цю роботу, тому в даному випадку Закон України «Про державну службу» не встановлює обов`язку відповідача пропонувати позивачу інші вакантні посади у разі його звільнення за такою підставою.
9. Також, не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна фіскальна служба України подала касаційну скаргу, в якій просить рішення судів скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Обґрунтування вимог касаційної скарги Державної фіскальної служби України аналогічні за змістом касаційної скарги Львівської митниці Державної фіскальної служби. 
Позиція інших учасників справи
10. У відзиві на касаційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби позивач з її доводами та вимогами не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення - без змін. 
Рух касаційної скарги
11. Ухвалою Верховного Суду від 03.09.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Львівської митниці Державної фіскальної служби.
12. Ухвалою Верховного Суду від 06.09.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України. 
13. Ухвалою Верховного Суду від 16.01.2020 справу призначено до касаційного розгляду у судовому засіданні. 
14. Ухвалою Верховного Суду від 28.01.2020 замінено відповідача-1 у справі - Державну фіскальну службу України його правонаступником - Державною митною службою України, відповідача-2 у справі - Львівську митницю Державної фіскальної служби його правонаступником - Галицькою митницею Держмитслужби.
15. Позивач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення касаційної скарги.
16. Відповідач 1 та відповідач 2 у судове засідання не з`явились, про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. 
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
17. Наказом Державної фіскальної служби України від 18.09.2017 № 2183-о ОСОБА_1 переведено з посади заступника начальника Херсонської митниці Державної фіскальної служби з 18.09.2017 на рівнозначну посаду першого заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби.
18. Наказом Львівської митниці Державної фіскальної служби від 05.03.2018 № 782-кв «Про надання відпустки» ОСОБА_1 , першому заступнику начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби, надано відпустку без збереження заробітної плати на 61 календарний день з 12.03.2018 по 11.05.2018.
19. Наказом Львівської митниці Державної фіскальної служби від 16.04.2018 № 1192-кв «Про надання відпустки» ОСОБА_1 , першому заступнику начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби, надано відпустку без збереження заробітної плати на 100 календарних днів з 12.05.2018 по 19.08.2018.
20. Наказом Державної фіскальної служби України від 25.06.2018 № 1065-о «Про припинення державної служби» ОСОБА_1 , першому заступнику начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби, припинено державну службу у зв`язку із поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала відповідно до пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу».
21. Відповідно до наказу Львівської митниці Державної фіскальної служби від 26.06.2018 № 1195-кв «Про внесення змін до наказу Львівської митниці Державної фіскальної служби від 16.04.2018 № 1192-кв» внесено зміни до наказу Львівської митниці Державної фіскальної служби від 16.04.2018 № 1192-кв «Про надання відпустки» ОСОБА_1 , першому заступнику начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби, а саме цифру « 100» замінено цифрою « 46», дату « 19.08.2018» замінено датою « 26.06.2018».
22. Наказом Львівської митниці Державної фіскальної служби від 26.06.2018 № 425-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України» оголошено наказ Державної фіскальної служби України від 25.06.2018 № 1065-о «Про припинення державної служби» про припинення державної служби ОСОБА_1 , першому заступнику начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби та встановлено вважати останнім робочим днем ОСОБА_1 26.06.2018.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Релевантні джерела права й акти їх застосування (чинні на час виникнення спірних правовідносин)
23. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
25. Пункт 5 частини першої статті 83 та пункт 1 частини першої статті 88 Закон України «Про державну службу» серед підстав для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, виокремлюють поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.
26. Наведена норма кореспондує пункту 6 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, за змістом якої трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.
27. Згідно із частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
28. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка була чинною до 08.02.2020).
29. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
30. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що Закон України «Про державну службу» не містить врегулювання порядку звільнення державного службовця на підставі вищезгаданих його положень.
31. Відповідно до частин першої-третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
32. Оскільки спеціальним законом не врегульовано порядок звільнення державного службовця, у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, зокрема, поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала, тому необхідно застосовувати загальні норми законодавства про працю, зокрема, Кодексу законів про працю України.
33. Враховуючи викладене, доводи касаційних скарг, що до спірних правовідносин слід застосовувати лише норми Закону України «Про державну служу» судом касаційної інстанції відхиляються. 
34. З урахуванням положень статті 40 Кодексу законів про працю України та статті 88 Закону України «Про державну службу» звільнення працівника допускається лише у разі неможливості переведення працівника, за його згодою, на іншу роботу.
35. Судом касаційної інстанції враховуються в даному випадку аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2019 у справі                               № 813/2091/16 та висновки фахівців Науково-консультативної ради при Верховному Суді щодо застосування положень статті 40 Кодексу законів про працю України та статті 88 Закону України «Про державну службу».
36. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем не запропоновано позивачу рівнозначної посади. При цьому, на запит позивача щодо надання інформації про наявність вакантних посад в органах Львівської митниці Державної фіскальної служби, останнім надано відповідь від 03.07.2018 № 286/Ч/13-70-04/28, якою повідомлено, що станом на 26.06.2018 є три вакантні посади заступника начальника митниці.
37. За такого правового регулювання та з урахуванням того, що відповідачем не запропоновано ОСОБА_1 жодної посади, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій щодо протиправності спірного наказу про припинення державної служби із поновленням позивача на попередній роботі.
38. Крім того, судами встановлено, що позивач з 19.06.2018 по 04.07.2018 був відсутній на службі у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, що підтверджується листком непрацездатності.
39. Відповідно до частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.
40. Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач був звільнений з державної служби у період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням норм чинного законодавства.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
41. Викладені в касаційних скаргах доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час перегляду справи касаційним судом. 
42. Суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального та процесуального права.
43. За змістом пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
44. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка була чинною до 08.02.2020) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Висновки щодо розподілу судових витрат 
45. Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
46. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 327, 341, 344, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційні скарги Галицької митниці Держмитслужби та Державної митної служби України залишити без задоволення. 
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі               № 826/11434/18 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 09.06.2020.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко 
А.В. Жук 
Н.М. Мартинюк, 
Судді Верховного Суду