Постанова
Іменем України
03 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 675/1608/15-ц
провадження № 61-41641св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 08 листопада 
2017 року в складі судді Янішевської О. С. та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 20 червня 2018 року в складі колегії суддів: 
П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний 
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - 
АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 23 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - 
ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та  ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 100 000 грн зі сплатою 15 % річних на строк до 23 квітня 2028 року.
Кредитні зобов`язання були забезпеченні окремими договорами поруки, укладеними між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Вказувало, що 10 липня 2008 року на підставі заяви ОСОБА_1 кредитний договір переведений з валюти гривні у валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації склав 20 355,89 дол. США, також було змінено процентну ставку на 14,04 % річних.
Позичальник належним чином не виконала умови кредитного договору, тому станом на 26 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 
15 252,01 дол. США, з яких: 13 531,40 дол. США - заборгованість за кредитом, 813,11 дол. США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 10,13 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 11,80 дол. США - штраф (фіксована частина), 725,72 дол. 
США - штраф (процентна складова).
На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 252,01 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 26 червня 2015 року складає 323 190,15 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області 
від 08 листопада 2017 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 252,01 дол. США, що еквівалентно 408 011,10 грн, з яких: 
13 531,40 дол. США, що еквівалентно 361 982,54 грн - заборгованість за кредитом, 813,11 дол. США, що еквівалентно 21 751,75 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 10,13 дол. США, що еквівалентно 268,32 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 11,80 дол. США, що еквівалентно 315,67 грн - штраф (фіксована частина), 725,72 дол. США, що еквівалентно 20 136,24 грн - штраф (процентна складова); 5 267,85 грн судових витрат, сплачених позивачем.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник порушила умови кредитного договору, забезпеченого договорами поруки, тому виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає до стягнення солідарно з відповідачів.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 20 червня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з кожного солідарно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 23 квітня 2008 року та додатковій угоді до нього, яка виникла станом на 26 червня 2015 року, у розмірі 14 504,36 дол. США, що складається з: 13 531,40 дол. США заборгованості за тілом кредиту, 
813,11 дол. США заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом, 159,85 дол. США заборгованості по винагороді за резервування ресурсів, та 214,65 грн пені.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» по 1 153,30 грн судового збору з кожного.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 364,41 грн судового збору.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що стягуючи з боржника та поручителів у солідарному порядку суму заборгованості, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що поручителі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та 
ОСОБА_2 не несуть солідарної відповідальності між собою, оскільки відсутня їх спільна порука, оскільки укладено окремі договори поруки. Отже кредитор має право пред`явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, а кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники.
Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що кредитний договір був укладений зі сторони банку не уповноваженою особою, оскільки код, який зазначений на відтиску печатки кредитора, не належить АТ КБ «ПриватБанк».
Кредитор не мав права пред`являти одночасно вимоги до боржника та поручителів, оскільки зобов`язаний був пред`явити окремо вимоги до кожного з поручителів та боржника. Поручителі не несуть солідарної відповідальності перед банком. Ні умовами договорів поруки, ні нормами матеріального права не передбачено солідарної відповідальності поручителів.
Позичальник не погоджувалася на зміну валюти кредитування, тому висновки судів в цій частині не підтверджені матеріалами справи, а 
 ОСОБА_4 не був залучений до участі у розгляді справи.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
26 листопада 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 23 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 100 000 грн зі сплатою 15 % річних на строк до 23 квітня 
2028 року.
Кредитні зобов`язання позичальника були забезпечені окремими договорами поруки, укладеними 23 квітня 2008 року між 
ЗАТ КБ «Приватбанк» (кредитор), ОСОБА_1 (позичальник) та 
ОСОБА_4 (поручитель), а також між ЗАТ КБ «Приватбанк» (кредитор), ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_2 (поручитель).
Крім того, з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 
19 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (кредитор), ОСОБА_1 (позичальник) та    ОСОБА_3 (поручитель) укладено договір поруки.
Відповідно до умов договору поруки поручителі (кожен окремо) зобов`язалися перед банком відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання боржником зобов`язань за договором про іпотечний кредит та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі у майбутньому.
Умовами договорів поруки визначено, що поручителі, кожен окремо, надали згоду на зміну умов договору про іпотечний кредит без додаткового погодження змін поручителями (пункт 1.5 договорів поруки).
Відповідно до пункту 5.5 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 23 квітня 2008 року термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки: пені, штрафів, встановлюється сторонами тривалістю 5 років.
Суди також встановили, що 10 липня 2008 року ОСОБА_1 звернулась до банку із заявою про зміну валюти кредитування з гривні на долар США на залишок заборгованості за кредитом.
Між банком та позичальником 24 липня 2008 року була укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит від 23 квітня 2008 року, відповідно до умов якої залишок заборгованості визначено у валюті долари США, розмір якого станом на 27 липня 2008 року становить 20 355,89 дол. США, та погоджено новий графік погашення кредиту.
Згідно з пунктом 8.1 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит відсотки за користування кредитом визначено у розмірі 14,04 % річних 
(1,17 % на місяць), сума винагороди за резервування ресурсів становить 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів.
Згідно з пунктами 2.2.10, 2.3.3 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит позичальник зобов`язується достроково погасити заборгованість перед банком у повному обсязі у випадку затримання сплати частини кредиту та (або) відсотків щонайменше на один календарний місяць, перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш ніж на 10 %, несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми кредиту, іншого істотного порушення умов цього договору.
Згідно з пунктом 5.1 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у пунктом 8.4 договору за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривнях.
Крім того, умовами договору (пункт 5.3) передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову.
Позичальник належним чином не виконав свої кредиті зобов`язання, тому станом на 26 червня 2015 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 14 504,36 дол. США, (що еквівалентно 387 991,63 грн), яка складається з: 13 531,40 дол. США заборгованості по тілу кредиту, 
813,11 дол. США заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом, 159,85 дол. США заборгованості по винагороді за резервування ресурсів, та 214,65 грн пені.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX)підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов`язанні. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).
У разі, якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом досягнення певної домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну у майбутньому основного зобов`язання.
Як встановлено вище, умовами договорів поруки визначено, що поручителі, кожен окремо, надали згоду на зміну умов договору про іпотечний кредит без додаткового погодження змін поручителями (пункт 1.5 договорів поруки).
Зазначена умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами вказаних правочинів, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
Отже, у умовами договорів поруки передбачено, що поручителі підтвердили, що вони ознайомлені та згодні зі всіма умовами кредитного договору та цим надали згоду на запровадження будь-яких інших нових умов кредитного договору, з моменту їх внесення в кредитний договір, та на збільшення обсягу відповідальності поручителів у зв`язку з такими змінами.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 757/4111/13-ц (провадження № 61-37688сво18).
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позичальник порушила умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком, яка і підлягає до стягнення солідарно з позичальника та поручителів (кожним окремо). При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, оскільки відсутня їх спільна порука.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що між сторонами не виникли кредитні правовідносини, так як код, який зазначений на відтиску печатки кредитора, не належить АТ КБ «ПриватБанк», оскільки судами встановлено, що код, зазначений на відтиску печатки банку, яким було завірено тексти договору про іпотечний кредит та додаткової угоди належав Хмельницькій філії ЗАТ КБ «ПриватБанк», вказаний відокремлений підрозділ у подальшому був закритий, внаслідок чого втратив статус юридичної особи, відтак код, зазначений на відтиску печатки банку, був наданий іншій юридичній особі. Вказані обставини підтверджуються довідками з Єдиного реєстру підприємств та організацій України, статутом позивача тощо.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що кредитор не мав права пред`являти одночасно вимоги до боржника та всіх поручителів, а зобов`язаний був пред`явити окремо вимоги до кожного з поручителів та боржника, оскільки право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов`язанням і кількох поручителів не створює солідарного обов`язку для останніх між собою. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18).
Позовні вимоги у цій справі є однорідними та нерозривно пов`язані з обов`язком належного виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Тому ефективний судовий захист прав та інтересів позивача буде можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом. Такий розгляд вплине, зокрема, і на ефективність виконання рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин.
При цьому апеляційним судом враховано, що норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого, тому скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою стягнуто з кожного поручителя окремо солідарно з позичальником кредитну заборгованість.
Доводи касаційної скарги, що позичальник не погоджувалася на зміну валюти кредитування не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини спростовані зібраними у справі доказами, зокрема укладеною між 
ОСОБА_1 та банком додатковою угодою до договору про іпотечний кредит від 23 квітня 2008 року, яка на час розгляду справи є чинною та не скасована, зокрема у судовому порядку, а зміст вказаного правочину не спростовано відповідачем.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що  ОСОБА_4 не був залучений до участі у розгляді справи, так як позивачем зазначено саме ОСОБА_4 , якого і викликали до суду, оскільки в уточненій позовній заяві, як і в оскаржуваних судових рішеннях зазначено саме ОСОБА_4 , який підписав договір поруки, а описка в оголошенні у пресі у прізвищі останнього не може бути підставою для скасування постанови апеляційного суду. 
Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Крім того,  ОСОБА_4 не оскаржував судові рішення, зокрема і з тих підстав, що його не повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
На підставі викладеного Верховний Суд не вбачає достатніх правових підстав для скасування постанови апеляційного суду, прийнятої за результатом розгляду спору у цій справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного            суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 20 червня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                    І. М. Фаловська
А. І. Грушицький
В. В. Сердюк