ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/3523/19 Головуючий в І інстанції: Марків Т.А.
Номер провадження: №22-ц/819/670/20 Доповідач: Майданік В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого Майданіка В.В.
суддів:                        Кутурланової О.В.,
                               Орловської Н.В.
секретар                Литвиненко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Вознюка Олександра Віталійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 січня 2020 року, у складі судді Марків Т.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, 

В С Т А Н О В И В :

       20 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00грн, щомісячно, з часу звернення до суду з позовом.

       Позов обґрунтований наступним.
24 лютого 1996 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, під час якого, у 2005 році, вона стала інвалідом загального захворювання третьої групи, інвалідність встановлено безстроково.
За станом здоров`я вона потребує значних витрат на лікування (зокрема, двічі на рік їй потрібно проходити стаціонарне лікування у неврологічному відділенні Херсонської обласної клінічної лікарні). Вона отримує лише соціальну пенсію по інвалідності, інших доходів не має. Відповідач є працездатною особою та отримує заробітну плату.
Наразі сім`я фактично розпалася, з часу залишення сім`ї відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на її утримання, хоча має таку можливість.
При розгляді справи в суді першої інстанції стороною позивачки вказано, що її та відповідача шлюб розірваний 30 вересня 2019 року рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області. 
За вказаних обставин, посилаючись на ст.ст.75, 77, 79, 184 СК України, позивачка просила задовольнити позов.

У своєму поданому 15.10.2019 року до суду відзиві на позов адвокат Вознюк Олександр Віталійович, діючий від імені відповідача ОСОБА_1 , просить відмовити у задоволенні вказаного позову, посилаючись на таке.
Вважає необґрунтованими посилання позивачки на те, що вона потребує значних витрат на лікування, що їй потрібно двічі на рік проходити стаціонарне лікування у Херсонській обласній клінічній лікарні, адже нею не зазначено, що на лікування їй потрібні грошові кошти та в якому розмірі, нею не підтверджено належними доказами витрати на ліки, не обґрунтовано розмір аліментів в 1500,00грн.
Вважає, що пенсія по інвалідності, яку отримує позивачка, повинна покривати її витрати, як це випливає із законодавства України. До того ж відповідно до ст.49 Конституції України у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.
Також позивачкою не надано доказів того, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Так, останній працює у Фермерському господарстві "Агрініта" на посаді тракториста-машиніста та отримує майже мінімальну зарплату. До того ж він проживає зі своїми батьками в АДРЕСА_1 , які є пенсіонерами, та матеріально утримує їх. Крім того, на утриманні відповідача знаходиться спільна з позивачкою дочка ОСОБА_3 , яка є студенткою Вищого навчального закладу Укоопспілки "Полтавський університет економіки і торгівлі" та навчається на контрактній основі, сплату за навчання здійснює відповідач.

На вказаний відзив позивачкою ОСОБА_2 подано 05.11.2019 року відповідь, в якій вона зазначила про те, що не відповідають дійсності доводи відповідача про те, що він отримує мінімальну зарплату, з якої допомагає своїм батькам та оплачує навчання їх спільної дочки  ОСОБА_3 . 
Зазначила, що відповідач приховує свій дійсний заробіток, оскільки його дійсна зарплата перевищує мінімальну, яку показано у довідці про доходи, а саме, що вона становить від 10 до 15 тис. грн., що може підтвердити свідок ОСОБА_4 . Станом на сьогоднішній день середня зарплата за спеціальністю "Тракторист" в Україні становить 10000,00грн, оскільки це медіана заробітних плат за даними з 143 вакансій, розміщених на Work.ua за останні 3 місяці (додається витяг із сайту). 
Відповідач лише зареєстрований зі своїми батьками, але проживає окремо, а саме в АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 Пушкіна, веде окреме господарство. Будинок, в якому мешкає відповідач, з його слів, було придбано на ім`я батька відповідача у 2019 році, тобто як тоді можна пояснити, що батько потребує матеріальної допомоги. До того ж батько відповідача працює охоронцем у тому ж фермерському господарстві, де працює відповідач.
Їх спільна з відповідачем дочка ОСОБА_3 зареєстрована разом з нею (позивачкою) за адресою АДРЕСА_3 . Вона є повнолітньою, проживає в м. Херсоні без реєстрації, з травня 2019 року має постійну роботу. Квитанція про сплату за її навчання, копія якої додана до відзиву, оплачена самою ОСОБА_3 та не може слугувати доказом участі відповідача як її батька у витратах на навчання.
Вважає безпідставним посилання відповідача на ст.49 Конституції України про безоплатність медичної допомоги, оскільки вказане не спростовує її потреби у додаткових витратах, адже ліки їй необхідно купувати за власні кошти. Безоплатно можливо лише отримувати лікарські засоби, які використовуються для лікування захворювань, вказаних у п.3 Порядку реімбурсації лікарських засобів, до яких її захворювання – епілепсія – не відноситься. Щомісяця лише на ліки вона витрачає близько 1 тис. грн., але вона змушена купувати найдешевші ліки, які їй не завжди допомагають. У зв`язку з тим, що з відповідачем до останнього вони вели спільне господарство і кошти витрачались на спільні потреби, фіскальні чеки на придбання ліків вона не зберегла.
Крім того, вказала, що вона стала непрацездатною внаслідок протиправної поведінки свого чоловіка, адже після того, як він в черговий раз її побив, у неї внаслідок внутрішньочерепної травми діагностували посттравматичний церебральний арахноидит з гідроцефальним синдромом, правосторонньою пірамідною недостатністю, помірним мозжечково-атактичним та кортико-мнестичним синдромом, вираженим антено-вегетативним синдромом, епі-синдром.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 січня 2020 рокупозов було задоволено частково. Суд вирішив: 
--- стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 400грн, щомісячно, починаючи стягнення з 20 серпня 2019 року;
--- стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 204,91грн.

У своїй апеляційній скарзі адвокат Вознюк О.В., діючий від імені відповідача ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, вказав, що суд не врахував необґрунтованість посилань позивачки на те, що вона потребує значних витрат на лікування, що їй потрібно двічі на рік проходити стаціонарне лікування у Херсонській обласній клінічній лікарні, адже нею не зазначено, що на лікування їй потрібні грошові кошти та в якому розмірі, нею не підтверджено належними доказами витрати на ліки, не обґрунтовано розмір аліментів в 1500,00грн. Також, зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що пенсія по інвалідності, яку отримує позивачка і яка набагато перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, повинна покривати її витрати, як це випливає із Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" й Методики визначення прожиткового мінімуму… . До того ж відповідно до ст.49 Конституції України у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно. Також вказав, що суд не звернув увагу на відсутність доказів того, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Так, останній працює у Фермерському господарстві "Агрініта" на посаді тракториста-машиніста та отримує майже мінімальну зарплату. До того ж він проживає зі своїми батьками в АДРЕСА_1 , які є пенсіонерами, та матеріально утримує їх. Крім того, на утриманні відповідача знаходиться спільна з позивачкою дочка ОСОБА_3 , яка є студенткою Вищого навчального закладу Укоопспілки "Полтавський університет економіки і торгівлі" та навчається на контрактній основі, сплату за навчання здійснює відповідач. 

У своєму відзиві представник позивачки просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Відповідно до такого, що набрало законної сили 30.10.2019 року, рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 30.09.2019 року у справі № 658/2006/19 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – сторони перебували в шлюбі з 24 лютого 1996 року, тривалий час шлюб існує формально, позивач наполягає на його розірванні, а відповідачка проти цього не заперечує (а.с.50).

Факт укладення та реєстрації 24.02.1996 року шлюбу між позивачкою, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_2 також підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.9).

Згідно із копією Свідоцтва про народження сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.34).

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 від 17.11.2005 року (а.с.7), довідки від 09.10.2014 року до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.8) позивачка ОСОБА_2 з 09 жовтня 2014 року є інвалідом ІІІ групи внаслідок загального захворювання, інвалідність встановлена безстроково. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: "Д" невропатолога, 2р/р ЛПЗ.

У вказаній довідці зазначено, що позивачці протипоказані фізичне, нервове, психічне напруження, нічні зміни, робота на висоті, біля води, вогню, механізмів, що рухаються. 

Відповідно до епікризів № 4875/2018 та № 7029/2019 позивачка ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Херсонської обласної клінічної лікарні у періоди з 16 по 24 березня 2018 року та з 23 квітня по 03 травня 2019 року. Діагноз: віддалені наслідки внутрішньочерепної травми, хронічний посттравматичний церебральний арахноидит з гідроцефальним синдромом, правосторонньою пірамідною недостатністю, симптоматикою, помірним мозжечково-атактичним та кортико-мнестичним синдромом, вираженим антено-вегетативним синдромом, епі-синдром(а.с.42, 43).

За довідкою від 17.07.2019 року позивачка зареєстрована за адресою  АДРЕСА_3 (а.с.18).

Згідно довідки від 15.08.2019 року Каховського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області позивачка ОСОБА_2 знаходиться на обліку у відділі та одержує пенсію в розмірі 2000грн (за липень 2019 року) (а.с.56).

Відповідно до довідки про доходи від 04.10.2019 року ОСОБА_1 займає посаду тракториста-машиніста в ФГ "Агрініта", розмір його доходу за період з 10 квітня 2019 року по 30 вересня 2019 року становить 25501,25грн (а.с.28).

За довідкою від 08.10.2019 року виконавчого комітету Роздольненської сільської ради Каховського району відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проте фактично проживає за місцем реєстрації його батьків ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29). 

Батьки відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є пенсіонерами за віком, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень (а.с.32, 33).

Згідно з договором № 472019001936 про надання освітньої послуги від 12.08.2019 року відповідач ОСОБА_1 є замовником надання ВНЗ "Полтавський університет економіки і торгівлі" освітньої послуги ОСОБА_3 (а.с.30).

Відповідно до квитанції від 20.08.2019 року здійснено оплату 5250,00грн за навчання товарознавство і комерційна діяльність, договір № 472019001936, ОСОБА_1 , ПІБ ОСОБА_3 (а.с.31).

У своїй нотаріально посвідченій заяві від 27.01.2020 року дочка сторін ОСОБА_3 підтвердила, що за її навчання у Вищому навчальному закладі Укоопспілки "Полтавський університет економіки і торгівлі" оплату здійснює батько – ОСОБА_1 (а.с.63).

Відповідно до витягу із сайту середня зарплата за спеціальністю "Тракторист" в Україні становить 10000,00грн. Це медіана заробітних плат за даними з 143 вакансій, розміщених на Work.ua за останні 3 місяці (а.с.41). 

Сторони мають ще одну повнолітню дочку – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. Наявні відомості про батька та матір – відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.58).

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) позивачка ніде не працює (а.с.60).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 – мати позивачки – показала, що за станом здоров`я її дочка не має можливості працювати за спеціальністю внаслідок епілептичних приступів. Вважає, що втрата здоров`я та працездатності ОСОБА_2 зумовлена поведінкою відповідача у шлюбі – застосуванням до неї фізичного насильства.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 400грн щомісячно, суд першої інстанції, враховуючи положення ст.ст.75-77 СК України, виходив з того, що позивачка є непрацездатною особою, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, виходив з матеріального стану відповідача, наявності у нього обов`язку утримувати непрацездатних батьків та зобов`язань за договором про надання освітніх послуг дочці сторін, і вважав, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання позивача в сумі 400грн щомісячно.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

У ч.1 ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мінімум – вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі – набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі – набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі – набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Відповідно до положень ст.75 СК України:
--- дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ч.1);
--- право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.2);
--- непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (ч.3);
--- один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4).

Відповідно до ст.76 СК України:
--- розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу (ч.1);
--- після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
       Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу (ч.2).

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Аналіз указаних норм матеріального права (ст.ст.75 і 76 СК України) дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових – сукупності певних умов, зокрема: 
1) перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу – якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом 1 року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу 1 року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; 
2) непрацездатність одного з подружжя; 
3) потреба в матеріальній допомозі; 
3) нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.
Крім того, другий із подружжя повинен мати можливість надавати матеріальну допомогу
Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий висновок викладено і в постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. В подальшому і Верховний Суд не відступив від такого висновку, зокрема і в постанові від 18.10.2018 року у справі 161/16931/16-ц.

Цей позов подано 20 серпня 2019 року, рішення судом першої інстанції ухвалено 29 січня 2020 року. 

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року – 1497 гривень, з 1 липня – 1564 гривні, з 1 грудня – 1638 гривень. 

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року – 1638 гривень, з 1 липня – 1712 гривень, з 1 грудня – 1769 гривень. 

Установлено, що розмір пенсії позивачки ще станом на липень 2019 року становить 2000,00грн. 

Тобто, на час звернення до суду і на час ухвалення оскаржуваного рішення позивачка отримувала пенсію по інвалідності в розмірі 2000,00грн, її доходи забезпечували їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Крім того, на час розгляду справи позивачкою не доведено того, що вона є платником аліментів і що з її пенсії проводились утримання, нею належними доказами не доведено того, що вона потребує значних витрат на лікування і в якому конкретному розмірі. 

Дійсно, як вже вказувалось, згідно довідки від 09.10.2014 року до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.8) позивачка ОСОБА_2 з 09 жовтня 2014 року є інвалідом ІІІ групи внаслідок загального захворювання, інвалідність встановлена безстроково. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: "Д" невропатолога, 2р/р ЛПЗ. 

Тобто, їй рекомендовано заходи щодо відновлення працездатності, зокрема, 2 рази на рік лікувально-профілактичні заходи. 

Надані позивачкою докази (два виписні епікризи про проходження 2-х лікувань у 2018 та 2019 роках) містять дані про проведене лікування, однак не містять конкретних посилань про здійснені позивачкою витрати на лікування, тобто про те, що позивачкою було витрачено на це будь-які конкретні суми власних коштів. 

Позивачкою не доведено належними доказами конкретні обов`язкові витрати на лікувально-профілактичні заходи, які привели б до зниження її доходу до рівня, нижчого від прожиткового мінімуму, встановленого законом, зокрема не доведено витрачання нею щомісяця на ліки близько 1 тис. грн, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України.

Її посилання на те, що безоплатно можливо лише отримувати лікарські засоби, які використовуються для лікування захворювань, вказаних у п.3 Порядку реімбурсації лікарських засобів (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2017 р. № 152, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 р. № 135) не може бути прийнято до уваги, оскільки зазначений пункт 3 виключено на підставі постанови КМ № 65 від 05.02.2020 – діє до 31 грудня 2020 року. З іншого боку, у 2019 році відповідно до вказаного пункту реімбурсація (механізм повного або часткового відшкодування вартості) лікарських засобів здійснюється для лікування в амбулаторних умовах серцево-судинних захворювань, цукрового діабету II типу та бронхіальної астми. Тобто, мова йшла про лікування в амбулаторних умовах конкретних захворювань. У випадку ж із позивачкою щодо неї є рекомендація про здійснення 2 разів на рік лікувально-профілактичних заходів щодо відновлення працездатності, а тому нею в будь-якому разі необхідно доводити необхідність здійснення та здійснених відповідних лікувальних заходів, розмір понесених нею при цьому конкретних витрат, які привели б до зниження її доходу (2000,00грн) до рівня, нижчого від прожиткового мінімуму, встановленого законом (з 1 липня 2019р – 1564 гривні, з 1 грудня 2019р – 1638 гривень, з 1 січня 2020 року – 1638 гривень). 

Проте, позивачка сама вказала, що інших доказів у неї немає. Крім того, нею належними доказами не доведено обставини, на які вона посилається, а саме те, що вона стала непрацездатною внаслідок протиправної поведінки свого чоловіка (відповідача).

Отже, слід вважати, що доходи позивачки були вищими від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, належним чином не з`ясував усіх обставин справи та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову про стягнення аліментів на утримання дружини, а тому судове рішення на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 

Проте, зазначене не позбавляє позивачку права у майбутньому, у разі зміни обставин та за наявності підстав, на пред`явлення позову про стягнення на свою користь аліментів на утримання. 

Керуючись ч.1 ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ст.ст.75-77 СК України, суд

П О С Т А Н О В И В : 

       Апеляційну скаргу адвоката Вознюка Олександра Віталійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

       Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 січня 2020 рокускасувати й ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 12 травня 2020 року. 

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                   В.В. Майданік
       
Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                  О.В. Кутурланова

                                               _ _ _ _ _ _ _ _ _ _         Н.В. Орловська