КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ справи: 2608/13409/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/817/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
11 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Оніщука М.І., Ящук Т.І.
                  секретар - Шепель К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» - Піхотенко Анни Сергіївни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року, 
 
встановив:
у серпні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором, укладеним між ним та ОСОБА_1 10 грудня 2007 року, посилаючись на те, що позичальник та поручителі не виконують умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 119 730,49 дол. США.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року позов було задоволено частково та стягнуто на користь позивача з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 119 730,49 дол. США. У задоволенні вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - Піхотенко А.С. та представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Позивач, який є правонаступником ВАТ «Універсал Банк»,  звертаючись до суду з суду з даним позовом, зазначав, що між ним та ОСОБА_1 10.12.2007 було укладено Кредитний договір №007-2902/840-0655, відповідно до умов якого позичальник отримала в кредит кошти в сумі 100 000 дол. США на строк до 10.12.2022 зі сплатою за користування коштами 13,45%. Вказані кошти позичальник мав повертати відповідно до умов договору щомісячними платежами згідно з графіком платежів, який містився в Додатку №2 до договору. На забезпечення виконання основного зобов`язання того ж дня було укладено Договір поруки №007-2902/840-0655-Р/1 з ОСОБА_2 та  Договір  поруки №007-2902/840-0655-Р/2 з ОСОБА_3 .  Оскільки позичальник не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання,  станом на 06.08.2012 утворилась заборгованість в загальній сумі 119 730,49 дол. США,  яку позивач просив стягнути солідарно з позичальника та поручителів. 
В ході розгляду справи, АТ «Універсал Банк», яке є  правонаступником ПАТ «Універсал Банк», подало Заяву про уточнення позовних вимог та просило стягнути заборгованість в солідарному порядку з позичальника та з кожного з поручителів, а також стягнути в дольовому порядку судові витрати.
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 березня 2013 року позовні вимоги було задоволено в повному обсязі.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року було скасовано заочне рішення та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто на користь позивача з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 119 730,49 дол. США, в задоволенні вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в частині вимог, заявлених до позичальника ОСОБА_1 , сторонами по справі не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.
Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи суму заборгованості з позичальника ОСОБА_1 та відмовляючи в задоволенні вимог до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з  того, що позивач направив 05.08.2010  вимогу  позичальнику та поручителям (датовану 02.08.2010) про дострокове погашення суми заборгованості, в зв`язку з чим було змінено строк виконання основного зобов`язання. Однак до суду позивач звернувся з даним позовом 10.08.2012, в зв`язку з чим порука є припиненою.
Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення стст. 527, 546, 554, 559, 1048,1050 ЦК України.
Як видно з матеріалів справи,  10.12.2007 між  ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №007-2902/840-0655, відповідно до умов якого вона отримала в кредит кошти в сумі 100 000 дол. США на строк до 10.12.2022 зі сплатою за користування коштами 13,45%. На забезпечення виконання цього зобов`язання того ж дня було укладено Договір поруки №007-2902/840-0655-Р/1 з ОСОБА_2 та  Договір  поруки №007-2902/840-0655-Р/2 з ОСОБА_3 .  
Оскільки ОСОБА_1 не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання щодо щомісячної сплати кредиту та процентів, станом на 02.08.2010  утворилась заборгованість в сумі 97 819,29 дол. США. 05.08.2010 позивач направив на адресу позичальника ОСОБА_1 , поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором. В даній Вимозі було зазначено, що заборгованість має бути погашена в строк  протягом тридцяти днів з моменту отримання, а у випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту вважається таким, що настав достроково на тридцять перший день і примусове стягнення заборгованості буде здійснюватись банком на власний розсуд одним із способів, визначених законом та/або договором іпотеки (а/с 34-36).   
Зазначена вимога відповідачами виконана не була, а тому  в серпні 2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути заборгованість (з урахуванням уточнень позовних вимог) в солідарному порядку з позичальника та з кожного з поручителів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника  за виконання  ним свого  обов`язку. В ст. 554 ЦК України закріплено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором за порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 
За положеннями  ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимогу до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі, про те, що в п. 4.2. Кредитного договору було зазначено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується порукою, та в п. 5.3  Договорів поруки міститься положення про додержання сторонами загальних умов щодо строків позовної давності з посиланням на положення ст. 256, 257 ЦК України є необґрунтованими та не спростовують висновку суду першої інстанції. 
Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора і суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Банк 05.08.2010 надіслав одночасно позичальнику та поручителям вимоги про дострокове повернення наданих кредитних коштів, в яких повідомив про наявність заборгованості та необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов`язань за кредитним договором (повернення сум кредиту та процентів)  протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги та погасити заборгованість у повному обсязі. Якщо кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання зобов`язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. 
Вказаний висновок відповідає правовий позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (провадження №6-53цс14). У постанові Великої Палати  Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа №408/8040/12) вказано, що Велика Пала Верховного Суду погоджується з висновком у зазначеній справі та не вбачає підстав для відступлення від нього.  
Посилання апелянта на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2019 року (справа №361/386/18)  також не може бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог до поручителів, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.  
Відповідно до  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
За таких обставин доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалене судом першої інстанції при дотриманні норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» - Піхотенко Анни Сергіївни залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 15 червня 2020 року.
 
Головуючий                                                
 
Судді