ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2293/20 Справа № 183/4433/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпроптеровської області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Новостепанівської сільської ради Новомосковського району, треті особи - Новомосковська районна державна адміністрація, Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права на земельну частку (пай), - 
                                В С Т А Н О В И Л А:

07 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Новостепанівської сільської ради Новомосковського району, в якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,25 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь», в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2-4).
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до Новостепанівської сільської ради Новомосковського району, треті особи - Новомосковська районна державна адміністрація, Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права на земельну частку (пай), - задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), розміром 6,25 умовних кадастрових гектара із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь», розташованих на території Новостепанівської сільської ради, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Додатковим рішенням від 03 січня 2020 року вирішено питання судових витрат по справі (а.с.127-129,163-164).
Не погодившись з рішенням суду, Прокуратура Дніпропетровської області звернулася з апеляційною скаргою. Просить, скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову (а.с.135-144).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 у період з 1969 року по 1994 рік працював в колективному сільськогосподарському підприємстві «Промінь» (а.с.7).
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарськими підприємствами і організаціями» № 720/95 від 08.08.1995 року, право на земельну частку(пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.
Відповідно до наданого Додатку №1 до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Промінь» серія ДП НВ 000012, виданого на підставі рішення Новостепанівської сільської ради народних депутатів від 05 січня 1994 року, згідно якого до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, за порядковим номером 403 цього списку, включений ОСОБА_2 (а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.4).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 . Після його смерті, Новомосковською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 567/98, у відповідності до якої позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на певне нерухоме майно, зокрема і на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь», який належав померлому ОСОБА_2 (а.с.56). Інших спадкоємців судом не виявлено.
Суду не надано даних про отримання ОСОБА_2 відповідного сертифікату на право на земельну частку (пай), як і не надано даних про отримання спадкоємицею ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), однак остання, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ст.1218 ЦК України, виходив із їх обґрунтованості та доведеності, що спадкодавець ОСОБА_2 на законних підставах набув право на земельну частку (пай), його спадкоємиця ОСОБА_1 , прийнявши спадщину, являється спадкоємцем прав померлого ОСОБА_2 , а тому за нею повинно бути визнане право на отримання земельної частки (паю), розміром 6,25 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Промінь», в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 .
Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України No7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Отже, відносини спадкування регулюються ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня ІНФОРМАЦІЯ_3 . Правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після ІНФОРМАЦІЯ_4 й не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до статей 529-530 ЦК Української РСР.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року встановлювався строк для прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Таким чином, часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , є ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто день його смерті, отже, з цього часу почався шестимісячний строк на прийняття спадщини, який закінчився до 21.03.1995 року, тобто, до вступу нового ЦК України в дію з 01.01.2004, тому до спірних правовідносин судом першої інстанції повинні були бути застосовані норми ЦК УРСР 1963 року.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.12.2018 року у справі № 530/62/14-ц (провадження № 61-2213св18), від 01.11.2018 року у справі №2-о-141 (провадження № 61-17452cв18).
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано матеріального права до спірних правовідносин, а саме: застосовано закон, який не підлягав застосуванню.
Крім того, у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо».
Вирішуючи питання про призначення справи до судового розгляду, суд в обов`язковому порядку має вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.
Відповідно до вимог пункту є-1 ст.15-1 та ст. 122 ЗК України розпорядження землями державної власності (землі запасу) відноситься до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, яким на час розгляду справи судом є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
За змістом пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, щодо якого відсутні правовстановлюючі документи, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.
Оскільки наслідком визнання права власності на земельну частку (пай) є виділення її в натурі, то вирішення цього позову неможливо без залучення до участі у справі, як розпорядника землі, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Отже доводи апеляційної скарги про те, що рішенням суду зачіпаються права та обов`язки Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке не було залучено судом до участі у справі, є обґрунтованими.
Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 51 ЦПК України.
Таким чином, не залучивши до участі в справі належного відповідача, суд першої інстанції прийшов передчасного висновку про обґрунтованість заявлених вимог, а тому ухвалене в справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, як передчасного.
У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.
Оскільки заміна неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції, виходячи з того, що на стадії апеляційного розгляду справи правила щодо заміни відповідача або залучення співвідповідача не можуть бути застосовані, то оскаржуване рішення суду згідно п.4 ч.3 зі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення підлягають розподілу у відповідності до 141 ЦПК України. Тому з ОСОБА_1  на користь Прокуратури Дніпропетровської області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 960 грн. за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпроптеровської області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області – задовольнити.
       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року – скасувати та ухвалити нове.
       У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Новостепанівської сільської ради Новомосковського району, треті особи - Новомосковська районна державна адміністрація, Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права на земельну частку (пай), — відмовити.
       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 960 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       
       Судді: