ПОСТАНОВА
Іменем України
18 травня 2020 року 
м. Київ
справа №263/15311/16-а
адміністративне провадження №К/9901/20418/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.12.2016р. (суддя - Ікорська Є.С.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017р. (судді - Василенко Л.А., Васильєва І.А., Гайда І.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-визнати неправомірним та скасувати рішення УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя №824 від 27.10.2016р. про відмову в призначенні пенсії згідно п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати призначити пенсію згідно п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту подання заяви з 18.07.2016р.
В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у призначенні якої відповідачем протиправно відмовлено.
Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23.12.2016р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017р., позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя №824 від 27.10.2016р., яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до вимог п. «д» ст. 55 Закону  України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній станом на 18.07.2016 року, на підставі поданої останнім заяви від 18.07.2016р.
З рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився відповідач, звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки обставинам справи, у зв`язку з чим ухвалено рішення, які підлягають скасуванню.
Зокрема, посилався на те, що позивач не має необхідного спеціального стажу, який би давав йому право на призначення пенсії за вислугу років.
Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
В ході розгляду справи судами встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на 18.07.2016р., тобто час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», йому виповнилося 55 років.
Згідно даних трудової книжки серія НОМЕР_1 » позивач в період з 08.07.1991р. до 11.11.1992р. працював на посаді матроса за переводом в іноземній компанії «Адриатико» (Греція) на т/х «Акация три», з 16.08.1993р. до 18.03.1994р., з 16.08.1993р. до 18.03.1994р. на посаді матроса 1 класу в резерві в іноземній компанії «Адриатико» (Греція), з 19.03.1994р. до 11.04.1996р. на посаді третього помічника капітана в іноземній компанії «Адриатико» (Греція) на т/х «Передерий», «Комсомолец», «КСИ Молдавии». 
Відповідно до довідки Орендного підприємства «Азовське морське пароплавство» (правонаступника «Азовське морське пароплавство») про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 28.12.2015р. №2812/1 ОСОБА_1 дійсно працював повний робочий день у плавскладі Азовського морського пароплавства за період:
-з 17.12.1982р. (наказ №247 від 17.12.1982) до 08.07.1991 (наказ №129 від 08.07.1991) працював матросом 2 кл., матросом 1 кл, матросом - 8 років 6 місяців 21 день;
-з 08.07.1991р. (наказ №129 від 08.07.1991) до 11.12.1992 (наказ №243 від 11.12.1992) працював матросом за переводом в компанії «Адриатико» (Греція) на т/х «Акация три» - 1 рік 5 місяців 4 дня;
-з 19.03.1994р. (наказ №53 від 19.03.1994) до 04.12.1997 (наказ №230 від 04.12.1997) на посаді 3 помічника капітана, 2 помічника капітана (з 19.03.1994 до 03.03.1996 - 1 рік 11 місяців 15 днів; з 04.03.1996 до 11.04.1996 (УТС «Смела») - 1 місяць 8 днів; з 12.04.1996 до 04.12.1997 -     1 рік 7 місяців 23 дні).
- з 16.08.1993р. до 18.03.1994р. позивач перебував у резерві.
14.12.1997р. позивач звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, наказ №230 від 04.12.1997р., за професією, посадою: як член екіпажу, виконував у плавскладі морського флоту роботи матросів, помічників капітана.
Також в даній довідці зазначено, що згідно з довідником «Морські суховантажні транспортні судна», списку суден, належних ОП «Азовське морське пароплавство», всі судна, на яких працював ОСОБА_1 за вищезазначені періоди, є транспортними судами морського флоту і не відносяться до суден службово-роз`їзних, приміського і внутрішньо міського сполучення. 
18.07.2016р. позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з досягненням 55 річного віку.
Рішенням  від 27.10.2016р. №824 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугу років згідно п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю 12 років 6 місяців роботи у плавскладі морського, річного флоту та рибної промисловості та довідки про те,  чи відносився т/х «Акация» до портових суден, постійно працюючих на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського та внутрішньо міського сполучення. 
При цьому відповідач виходив з того, що відповідно до наданої довідки з підприємства АП «Азовське морське пароплавство» ОСОБА_1 працював повний робочий день у плавскладі Азовського морського пароплавства з 17.12.1982р. по 11.12.1992р. та з 19.03.1994р. по 04.12.1997р. як член екіпажу, виконуючи у плавскладі морського флоту роботи матроса. Згідно додаткових відомостей цієї довідки мало місце: резерв (з 16.08.1993 по 18.03.1994), робота на УТС «Смела» (з 04.03.1996 по 11.04.1996), тобто у ці періоди не працював повний робочий день в плавскладі морського флоту. Також згідно цієї довідки та копії наказу №129 від 08.07.1991р. ОСОБА_1 в період з 08.07.1991р. по 11.12.1992р. працював в компанії «Адриатика» (Греція) на т/х «Акация» на посаді стюарда з оплатою відповідно до трудової угоди на строк дії контракту. Відсутня інформація про те чи не відносились ці судна до портових суден, постійно працюючих на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського та внутрішньоміського сполучення. 
Враховуючи викладене, у зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки, періоди роботи позивача з 16.08.1993р. по 18.03.1994р., з 04.03.1996р. по 11.04.1996р. та робота на т/х «Акация» з 08.07.1991р. по 11.12.1992р., не зараховано відповідачем до пільгового стажу позивача.
Після розрахунку пільговий стаж для призначення пенсії ОСОБА_2 складає 12 років 1 місяць 29 дні при загальному стажі роботи 26 років 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років. 
Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача від 27.10.2016 №824 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наявність у позивача стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, підтверджується записами трудової книжки та наявною в матеріалах справи уточнюючою довідкою.
Зокрема, суди виходили з того, що в уточнюючій довідці ОП «Азовське морське пароплавство», наданій позивачем при призначенні пенсії чітко зазначено, що всі судна, на яких працював позивач за вищезазначені періоди, є транспортними судами морського флоту і не відносяться до портових суден, постійно працюючих на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутрішньоміського сполучення.
Враховуючи викладене, суди дійшли висновку, що позивач відповідає вимогам пункту «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в зв`язку з чим набув право на призначення йому пенсії за вислугою років.
З висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується та вважає їх обгрунтованими з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 2 Закону №1788-ХІІ одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Вони встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (ст. 51 Закону №1788-ХІІ).
Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них (ч. 2 ст. 7 Закону №1788-ХІІ). Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а   умовою для призначення -  наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.
Відповідно до статті 52 Закону №1788-ХІІ (у редакції, на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення).
Відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення) - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ  визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1. Постанови Кабінету Міністрів України №637 "Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 20 постанови №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на час звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за вислугу років, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , досяг встановленого законом віку, необхідного для призначення даного виду пенсії - 55 років.
Крім того, наданою позивачем відповідачу уточнюючою довідкою ОП «Азовське морське пароплавство», підтверджено, що всі судна, на яких працював позивач за вищезазначені періоди, є транспортними судами морського флоту і не відносяться до портових суден, постійно працюючих на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутрішньоміського сполучення.
Наведене спростовує доводи відповідача щодо відсутності інформації чи не відносились судна, на яких працював позивач до портових суден, постійно працюючих на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського та внутрішньоміського сполучення.
Враховуючи, що наявними в матеріалах доказами, зокрема трудовою книжкою та уточнюючою довідкою ОП «Азовське морське пароплавство», підтверджено, що у спірний період - з 08.07.1991р. до 11.12.1992р., позивач працював повний робочий день в плавскладі Азовського мореплавства, на судні, яке не відноситься до портових суден, постійно працюючих на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського та внутрішньоміського сполучення, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій що зазначений період, який складає 1 рік 5 місяців 4 дні,  підлягає зарахуванню до спеціального стажу позивача, який дає право на пенсію за вислугу років.
Таким чином, враховуючи пільговий стаж позивача, який не є спірним - 12 років 1 місяць 29 дні та стаж за період з 08.07.1991р. до 11.12.1992р. - 1 рік 5 місяців 4 дні, що в сукупності складає більше 13 років, при необхідних 12 років 6 місяців, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій що позивач має необхідний спеціальний стаж, який дає право на призначення пільгової пенсії, а тому відмова пенсійного органу у призначенні позивачу даного виду пенсії є протиправною.
В решті доводи касаційної скарги також не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки доказів і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою щодо обставин справи, які суди встановили у процесі її розгляду.
Водночас, за приписами частини другої  статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
постановив:
Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області - залишити без задоволення, а постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.12.2016р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                
О.П. Стародуб          
А.А. Єзеров                                                                                                    
В.М. Кравчук