ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 травня 2020 року           справа №200/12848/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                      Блохіна А.А.
                                 Герщенка І.В.
за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.
за участю сторін по справі: 
позивач: не з`явився
відповідач: Груєнко С.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя - Христофоров А.Б.) від 31 січня 2020 року (повний текст складено 31 січня 2020 року у м.Слов`янську) по справі №200/12848/19-а за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення з платника податків податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 353 449,58 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року позовні вимоги задоволено, стягнуто податковий борг (орендна плата з фізичних осіб) в сумі 353 449,58 грн.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що об`єкти нерухомого майна, за які нараховано податок, були нею відчужені іншій фізичній особі, про що були укладені відповідні нотаріально посвідчені угоди. Під час прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції не були застосовані положення ч.ч.1,2 ст.120 Земельного кодексу України, за приписами якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Тому позивач вважає, що право користування спірною земельною ділянкою припинено з 06.12.2017р.
Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що предметом позову по цій справі є стягнення податкового боргу з орендної плати в сумі 353 449,58 грн. з них: 
- 115 110,80 грн. згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 22.06.2018 року №390045-4610-0519;
- 40 146,90 грн. згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 22.06.2018 року №390044-4610-0519;
- 153 708,49 грн. згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 22.06.2018 року №390046-4610-0519;
-4 483,39 грн згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 22.06.2018 року №390043-4610-0519.
Підпунктом 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
За приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. 
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідачу було визначено суму грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік, а саме: 
- згідно податкового повідомлення-рішенням форми «Ф» від 22.06.2018 року                        №390045-4610-0519 в сумі 155 110,8 грн. (а.с. 15);
-згідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 22.06.2018 року                        №390044-4610-0519 на суму 40 146,9 грн.(а.с. 15).
- згідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 22.06.2018 року               №390046-4610-0519 на суму 153 708,49 грн.(а.с. 15).
- згідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 22.06.2018 року               №390043-4610-0519 на суму 4 483,39 грн. .(а.с. 15).
Вищевказані податкові повідомлення-рішення були направлені на податкову адресу відповідача: АДРЕСА_1 27 червня 2018 року, та повернуті до податкового органу з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 17).
Положеннями пункту 58.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. 
У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Виходячи з приписів наведених норм, спірні податкові повідомлення-рішення вважаються врученими відповідачу 30.07.2018 року, тобто у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. 
В матеріалах справи відсутні докази оскарження спірних податкових повідомлень-рішень у строки, встановлені пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а тому визначена у них сума грошового зобов`язання є узгодженою.
У п.56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
За приписами наведеної норми, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не скористався своїм правом на оскарження податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 22.06.2018 року №390045-4610-0519, №390044-4610-0519, №390046-4610-0519, №390043-4610-0519. 
Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
На виконання наведеної норми позивачем було складено податкову вимогу форми «Ф» №17175-17 від 28.09.2017 р. на суму податкового боргу станом на 20.03.2019р. в розмірі 353 449,58 грн..
Наведена вимога була надіслана відповідачу та отримана останнім 27 жовтня 2017 року, що засвідчується підписом у відповідному поштового відправлення (а.с. 26).
Згідно пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 вказаної статті).
За правилами пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Наведені положення законодавства дають підстави для висновку, що юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує реалізацію права контролюючого органу на примусове стягнення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення до суду, є дотримання таких умов: надіслання платнику податкової вимоги рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи вручення її особисто платнику або його законному чи уповноваженому представникові; сплив строку у 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позивачем було дотримано наведені вище вимоги, а тому правомірно задоволено позов.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у нього зобов`язання щодо сплати донарахованої суми орендної плати, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки предметом розгляду цього спору є стягнення узгодженої суми податкового зобов`язання. Доказів оскарження спірних податкових повідомлень-рішень відповідач не надав.
Колегія суддів звертає увагу відповідача, що у відповідності до вимог п.56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:   

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року по справі №200/12848/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року по справі №200/12848/19-а - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 14 травня 2020 року.
Повне судове рішення складено 14 травня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 14 травня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

   Судді:                                                                                          А.А. Блохін

                                                                                                    І.В. Геращенко