Єдиний унікальний номер 234/21808/19 
Номер провадження 22-ц/804/1007/20        

Головуючий у 1-ій інстанції Нейло І.М.                                                   Єдиний унікальний номер 234/21808/19
Доповідач Папоян В.В.                                                                                  Номер провадження 22-ц/804/1007/20

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В. 
суддів Біляєвої О.М., Корчистої О.І., 
за участю секретаря Гладуха О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в режимі відеоконференції з Краматорським міським судом Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського Донецької області від 03 січня 2020 року цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_1 (суддя Нейло І.М., повний текст рішення складено 03 січня 2020 року)

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з відповідною заявою та просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити йому на строк в шість місяців перебувати в місті спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися ближче ніж 200 метрів до роботи та дворової території місця проживання заявника; вести листування та телефонні переговори з заявником або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; усунути перешкоди у користування спільним майном шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати оригінали договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 130031682 від 06.07.2018 року та зобов`язати надати згоду на реєстрацію місця проживання в вищевказаній квартирі. 
В обґрунтування вказаних вимог ОСОБА_2 , зазначає, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 14.02.2018 року та мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 , під час вирішення спірних питань у родині, систематично допускає стосовно неї фізичне та економічне насильство, ігнорує  її право на особисту думку та завдає значної шкоди її здоров`ю.
15.12.2019 року вона змушена була звертатися до національної поліції у зв`язку з противоправними діями ОСОБА_1 , якій побив її та завдав тілесні ушкодження: забиття м`яких тканин голови, синці обличчя та грудної клітини, струс мозку. Та для запобігання подальших протиправних дій 15.12.2019 року працівниками національної поліції до ОСОБА_1 був застосований терміновий заборонний припис. 
Крім того, заявниця зазначає, що ОСОБА_1 застосовує відносно неї економічне насильство, а саме: чинить перешкоди у реєстрації її місця проживання у спільній квартирі, відмовляє в наданні згоди на таку реєстрацію та безпідставно утримує у себе оригінали правоустановчих документів на квартиру.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 січня 2020 року заяву ОСОБА_2 було задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та покладено на нього строком на 2 місяці наступні обов`язки:  заборонено наближатися на відстань ближче 200 м. до місця проживання, роботи та інших місць частого відвідування заявника.
Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення заяви про видачу обмежувального припису скасувати. Вважає, що суд першої інстанції порушив його право на захист, розглянувши справу за його відсутності, не взяв до уваги його письмові пояснення та заяву про відкладення розгляду справи. Так, суд першої інстанції помилково зазначив, що він вчиняє насильство систематично, оскільки єдиний випадок застосування фізичного насильства мав місце 15.12.2019 року, про що він шкодує та щиро розкаюється. Протягом дії строку припису він не порушував застосовані до нього заходи та вважає, що застосування до нього обмежень є недоцільним. 
Представником заявника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить рішення суд залишити без змін. 
В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.  27.12.2019 року останній був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції та надав пояснення і його не явка до суду в подальшому не перешкоджала розгляду справи. Зазначає, що матеріалами справи доведені факти систематичного фізичного насилля, наявність тілесних ушкоджень, які мали тяжкі наслідки для здоров`я, і обґрунтований ризик вірогідності продовження вчинення насильства.
В судовому засіданні апеляційного суду представник заявника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.
Інші особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, апеляційний суд про причини неявки у судове засідання не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.
За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і надав їм належну оцінку.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до ст..1 Закону особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 цього Закону домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Положеннями ст. 26 Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;  заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Відповідно до статті 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.(ч.2) Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. (ч.4)
Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що заявниця ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 14 лютого 2018 року згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження від 25 вересня 2018 року серія НОМЕР_2 ). 
Як вбачається з копії договору купівлі продажу квартири від 06 липня 2018 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири за адресою, АДРЕСА_3 .
Згідно копії талону-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, 15.12.2019 ОСОБА_2 зверталася до Краматорського відділу поліції з приводу того, що 15.12.2019 о 16 год. 46 хв., в квартирі за адресою АДРЕСА_4 її побив чоловік. Дану заяву було зареєстровано в інформаціно-телекомунікаційній системі «Інформаціний портал Національної поліції України» за №47121
Як вбачається з копії термінового заборонного припису стосовно кривдника 15.12.2019 року працівниками національної поліції до ОСОБА_1 був застосований терміновий заборонний припис, який втратив свою дію о 19 годині 25.12.2019 року.
16.12.2019 року ОСОБА_2 звернулась за медичною допомогою до Краматорської міської лікарні та їй був поставлений діагноз забиття м`яких тканин голови та грудної клітини зліва, що підтверджується довідкою виданою Міським цілодобовим травмпунктом КНП «Міська лікарня №3». За результатами медичного обстеження, яке було проведено 21.12.2019 року ТОВ «Лікувально-діагностичний центр «Альянс», ОСОБА_2 був встановлений попередній діагноз – черепно-мозкова травма та призначене лікування.
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами.
За таких обставин, на підставі дослідження наданих заявником доказів, суд першої інстанції виходив з того, що доводи заявниці знайшли своє часткове підтвердження, та дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для застосування до ОСОБА_1 заходів тимчасового обмеження його прав і видав обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк два місяця. 
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги оскільки згідно із частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заходи спрямовані на захист потерпілих від насильства вживаються не після притягнення кривдника до відповідальності, а на підставі звернення постраждалої особи, стосовно якої існує реальна загроза вчинення насильства у сім`ї. 
З матеріалів справи убачається наявність конфлікту між подружжям, що мало наслідком звернення заявниці до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення домашнього насилля, відсутність бажання примирення у сторін, що дає суду підстави дійти висновку про наявність ризиків щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема за місцем проживання чи роботи заявника.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи у відсутність апелянта, оскільки відповідно до п.2 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи.
З матеріалів цивільної справи убачається, що ОСОБА_1 отримував ухвалу про відкриття провадження, якою справу одночасно було призначено до розгляду та був присутнім у судовому засіданні 27 грудня 2019 року при відкладенні справи на 03 січня 2020 року, що підтверджується протоколом судового засідання, ознайомлювався з матеріалами справи. Також він скористався своїм правом та надав письмові пояснення у справі. Доводам апелянта була надана оцінка у рішенні суду першої інстанції. Тобто він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
Наведені ОСОБА_1 доводи щодо неможливості його явки до суду 03 січня 2020 року у зв`язку з від`їздом до м.Київа апеляційним судом не приймаються до уваги оскільки відповідно до частини другої ст.. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у тому числі з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Згідно з частиною 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
ОСОБА_1 в заяві про відкладення розгляду справи не наведено наявність поважних причин щодо необхідності такої термінової поїздки. Сама по собі наявності проїзного документу, якій останнім було придбано 02.01.2020 року, тобто після визначення дати судового засідання, не свідчить про наявність таких обставин.   
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності систематичного домашнього насильства як підстави для скасування рішення, оскільки  положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не передбачено такої обов`язкової ознаки домашнього насильства, як систематичність. Таким чином, поодинокий випадок домашнього насильства може бути підставою для застосування обмежувального припису.
З матеріалів справи убачається, що судовим рішенням встановлено  обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк два місяця, які на час розгляду справи сплинули. 
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, є фактично тотожними доводам викладених у письмових поясненнях, та були предметом розгляду у суді першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки  з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні  позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського Донецької області від 03 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                                                                                             В.В. Папоян

                                                                                                        О.М. Біляєва

                                                                                                       О.І. Корчиста
Дата складення повного судового рішення – 23 червня 2020 року
Суддя-доповідач                                                             В.В. Папоян