Постанова
Іменем України
 
18 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 144/296/17
провадження № 61-29237св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О.,  Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - приватне підприємство «ЗІС», 
 
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року у складі судді Задорожної Л. І. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Стадника І. М.,                    Міхасішина І. В., Войтко Ю. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У  березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства «ЗІС» (далі - ПП «ЗІС»)  про розірвання договору оренди землі.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 19 квітня 2006 року вона уклала з ПП «ЗІС» договір, відповідно до якого передала останньому в оренду належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2, 1814 га, розташовану на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, терміном на 10 років. Зазначений договір зареєстрований в установленому законом порядку.
Посилаючись на те, що відповідач користується її земельною ділянкою,  однак систематично не сплачує орендну плату, просила суд розірвати договір оренди, укладений 19 квітня 2006 року між нею та ПП «ЗІС».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 05 липня                  2017 року в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем систематичної несплати відповідачем орендної плати. ПП «ЗІС» направляло орендну плату позивачеві за 2015 рік поштовим переказом 18 листопада 2015 року,                         а також намагалось здійснити таку виплату їй особисто, направивши повідомлення про отримання орендної плати за 2016 рік, проте ОСОБА_1 відмовилися від їх одержання.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 05 липня                  2017 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що з боку ПП «ЗІС» має місце невиконання умов договору щодо несплати орендної плати, однак такі порушення відбулись не з вини останнього та його умисного ухилення від зобов`язань, покладених умовами договору оренди землі, а внаслідок недобросовісних дій позивача.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Висновки судів ґрунтуються на припущеннях, відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона відмовилася від отримання коштів за поштовим переказом або отримання поштового відправлення.
Крім того,  відповідач не довів, що протягом дії договору, укладеного між сторонами, він виконував свої зобов`язання належним чином.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу 
ПП «ЗІС» подало заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу та без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПП «ЗІС» про розірвання договору оренди землі та витребувано з Теплицького районного суду Вінницької області зазначену справу.  
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 144/296/17 передано до Касаційного цивільного суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справу № 144/296/17 призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності від 17 березня 2005 року серії ЯА № 10676 є власником земельної ділянки, яка розташована на території Петрашківської сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
19 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та ПП «ЗІС»  укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,1814 га терміном на 10 років, який зареєстрований 09 серпня 2006 року у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» за № 040685000457.
Пунктами 9, 11 зазначеного договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 1,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 422,45 грн, або продукцією на дану суму, якщо зерном, то не менше п`яти центнерів. Орендна плата вноситься один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 25 грудня.
Пунктом 36 укладеного між сторонами договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
07 травня 2010 року до договору оренди внесені зміни в частині строку дії договору, зокрема, змінено строк дії договору - до 2025 року та змінено пункт 9 договору в частині розміру сплати орендної плати, яка має вноситись орендарем в грошовій формі в розмірі 1 059,86 грн, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Вказані зміни до договору зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 12 травня 2010 року за № 041005900209.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі»                         (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
За змістом частини першої  статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Аналогічне положення закріплено у пункті 36 договору, укладеного між сторонами.
У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що відповідачем протягом 2015-2016 років не сплачувалась орендна плата.
Заперечуючи проти позову, ПП «ЗІС» посилалось на те, що ОСОБА_1 у     2015 та 2016 роках за отриманням орендної плати до приміщення підприємства, що розташоване на АДРЕСА_1 , не з`являлась.
Суди встановили, що відповідно до квитанції від 18 листопада 2015 року на ім`я ОСОБА_1 здійснено поштовий переказ орендної плати в сумі                  1 909,00 грн, від отримання якого остання відмовилась.
Через відмову орендодавця від отримання орендної плати за 2015 рік                  20 грудня 2016 року ПП «ЗІС» на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про виплату орендної плати за 2016 рік, що відбудеться                       28 грудня 2016 року з 09 год. 00 хв. в приміщенні контори (гараж) АДРЕСА_1 .
Від отримання поштового повідомлення ОСОБА_1 відмовилась.
Установивши, що орендар вжив заходів щодо виплати орендної плати шляхом здійснення поштового переказу, направляв орендодавцю листи-повідомлення про її нарахування за 2015-2016 роки та про можливі варіанти отримання такої плати, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди землі. Відмова орендодавця від отримання орендної плати не є підставою для розірвання договору оренди, як за змістом наведених вище норми матеріального права, так і за умовами укладеного між сторонами правочину.
Аргументи касаційної скарги, що відповідачем не виконувались умови договору оренди землі щодо своєчасного і повного внесення орендної плати є безпідставними та спростовуються матеріалами справи і встановленими судами обставинами, згідно з якими відповідач своєчасно повідомив позивача про нарахування і можливість отримання коштів за оренду землі, від отримання яких остання в односторонньому порядку відмовилася.  
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті                         6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,  § 23, ЄСПЛ, від 18 липня            2006 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 05 липня                 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня  2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат  	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко  	
 	 	
 	І. О. Дундар     В. І. Журавель   	
 	 	
 	М. М. Русинчук