КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №  940/1192/19                                                          
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6689/2020

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
12 травня 2020 року                                                                                     м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року у складі судді Косович Т.П.,
у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У серпні 2019 року акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач підписав анкету-заяву № б/н від 11 травня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 14 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписна разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, банк просив стягнути на свою користь з відповідача, що становить 49 673 грн. 35 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 19 827 грн. 73 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 6 513 грн. 22 коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 20 356 грн. 31 коп., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 134 грн. 50 коп., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2341 грн. 59 коп. - штраф (процентна складова).
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року у задоволені позову АТКБ «ПриватБанк» відмовлено.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.  
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів, а також те, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та активно користувався кредитними коштами.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вивчивши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, 11.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 14 900 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.10).
У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.11, 12-26).
Згідно з наданими банком розрахунками (а.с.5-9), заборгованість   ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 15.07.2019 року становить 49 673 грн. 35 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 19 827 грн. 73 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 6 513 грн. 22 коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 20 356 грн. 31 коп., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 134 грн. 50 коп., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2341 грн. 59 коп. - штраф (процентна складова). 
Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з підстав його недоведеності.
Між тим, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися неможливо, враховуючи наступне.
У частинах 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема  договорів.
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Районний суд, розглядаючи спір, належним чином не врахував матеріали справи, якими підтверджено існування договірних відносин між сторонами.
Так, в якості доказів до позовної заяви були долучені анкета-заява № б/н від 11 травня 2011 року, яка містить підпис ОСОБА_1 , паспорт позичальника, а також розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11 травня 2011 року (а.с.10,5-9,27-28, ).
Встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав, зворотне відповідачем не спростовано, боржник же у свою чергу порушив визначені договором зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість.
Згідно даних долученого до справи розрахунку, ОСОБА_1 порушила зобов`язання в частині повернення кредитних коштів, у сумі 19 827 грн. 73 коп. та заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 6 513 грн. 22 коп. й за наданим кредитом відбувалися періодичні погашення, останнє - 28 червня 2019 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Між тим, районний суд, в порушення положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України не вжив заходів щодо ефективного розгляду справи, не виконав вимоги ч. 5 ст. 12 ЦПК України, у випадку необхідності не скористався положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України, що призвело до не вирішення заявленого по справі спору.
Так, висновки суду про відсутність доказів виникнення заборгованості за тілом кредиту, у сумі 19 827 грн. 73 коп.  та заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 6 513 грн. 22 коп. спростовуються даними долученої до апеляційної скарги виписки по рахунку, відповідно до якої в період дії договору ОСОБА_1 активно користувалася наданими банком коштами, з їх допомогою проводила розрахунки, вносила платежі (а.с.135-140).
За таких обставин, районний суд поспішно, з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права дійшов висновків про відсутність підстав до стягнення з ОСОБА_1  заборгованості за тілом кредиту  у сумі 19 827 грн. 73 коп.  та заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 6 513 грн. 22 коп.  З огляду на викладене, рішення районного суду в частині вимог про стягнення  заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту  у сумі 19 827 грн. 73 коп.  та заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 6 513 грн. 22 коп.  Щодо питання стягнення з відповідача пені та штрафів, колегія суддів дійшла наступного висновку.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Твердження апеляційної скарги про те, що є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та активно користувався кредитним лімітом банку, що прослідковується у розрахунку заборгованості, колегія суддів визнає такими, що не вказують на наявність правових підстав до стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів.
Так, у анкеті-заяві позичальника № б/н від 01 серпня 2011 року не встановлена неустойка (пеня, штрафи) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 серпня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Враховуючи висновки Великої Палата Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі 14-131цс19, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11 травня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає законними й належно мотивованими висновки районного суду в частині  вирішення вимог про стягнення пені та штрафів.
Отже, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту  у сумі 19 827 грн. 73 коп.  та заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 6 513 грн. 22 коп.  
В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
На підставі вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з   ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати, у сумі 4802 грн. 50 коп.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року в частині вимог простягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту скасувати.
Ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту  у сумі 19 827 грн. 73 коп.  та заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 6 513 грн. 22 коп..
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 4802 грн. 50 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених  ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Повне судове рішення складено 12 травня 2020 року.

Суддя-доповідач:                
 
Судді: