УХВАЛА
іменем України 
 
25 276 травня 2020 року
м. Київ
справа № 583/3013/14-к
провадження № 51-478ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Великописарівського районного суду Сумської області від 27 листопада 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 19 вересня 2018 року й ухвалу ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року щодо вказаної особи.
Встановлені обставини
За вироком Охтирського міського суду Сумської області від 7 лютого 1990 року, переглянутого 6 березня 1990 року Сумським обласним судом,  ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за статтями 94, 100, ч. 3 ст. 222, статтями 42, 14 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Ухвалою Великописарівського районного суду Сумської області від 27 листопада 2017 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського міського суду Сумської області від 7 лютого 1990 року через відсутність підстав для такого перегляду.
Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 19 вересня 2018 рокувідмовив ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про призначення експертизи матеріалів справи.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 28 січня 2020 року залишив без задоволення апеляційні скарги засудженого та його захисника на ухвалу районного суду, а зазначене рішення місцевого суду – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати згадані ухвали районного й апеляційного судів та вирок Охтирського міського суду Сумської області від 7 лютого 1990 року щодо нього і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що звертав увагу районного суду на завідомо неправдиві показання свідка, на яких грунтується ґрунтується вирок, і які суттєво вплинули на правильність встановлення судом фактичних обставин справи, однак унаслідок неповноти судового розгляду ці обставини лишилися поза увагою місцевого суду. Апеляційний суд не усунув наведених порушень місцевого суду таі, на думку засудженого, необгрунтовано відмовив у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту.
Мотиви Верховного Суду
Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить про те, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами регламентований регламентовано главою 34 КПК, у в якій наведено вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.
Відповідно до положень ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Крім того, згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Системне тлумачення глави 34 КПК дає підстави для висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку (в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції) виявлено обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
При цьому в численних рішеннях, зокрема в рішенні у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, 24 червня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, в тому числі: «Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка… декларує верховенство права як спільну спадщину Договірних Держав. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб коли суди остаточно вирішили справу, їхні рішення не могли бути поставлені під сумнів. Правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності (finality) судового рішення. Цей принцип передбачає, що жоден учасник процесу не вправі вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення, лише з метою повторного або нового розгляду справи. Повноваження вищих судів на перегляд справи мають використовуватися для виправлення судових помилок чи порушень у відправленні правосуддя, але не для нового розгляду справи. Перегляд не може використовуватися як повторна апеляція і сама по собі можливість існування двох різних поглядів на справу не може бути підставою для перегляду. Відступ від цього принципу є виправданим лише у випадку, якщо зумовлений обставинами суттєвого та вагомого характеру» (пункти 51, 52).Тлумачення термінів «нововиявлені обставини», «обставини», що вживаються у ст. 459 КПК, має здійснюватися в системному зв`язку з іншими положеннями КПК, насамперед ст. 91 цього Кодексу, яка визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні». 
Під час дослідження ухвали Великописарівського районного суду Сумської області від 27 листопада 2017 року касаційним касаційний судом встановленоустановив, що в ході перевірки обставин, на які у своїй заяві вказував засуджений, місцевий суд, дотримуючись вимог статей 459, 466, 467 КПК, ретельно перевірив усі доводи заяви, наведені в заяві, співставивши їх із матеріалами кримінальної справи, обгрунтовано не визнав їх нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК, навівши докладні мотиви такого висновку. Зокрема,районний суд зазначив, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду обставини, на які вказує засуджений як на нововиявлені, а саме: неправильність висновку і пояснень експерта та завідомо неправдиві покази показання свідка і потерпілого; само обмова у вчиненні погрози умисним вбивством потерпілому. Ці доводи були предметом перегляду Охтирським міським судом та Сумським апеляційним судом, як судом вищої інстанції. Вони були предметом перегляду Охтирським Охтирського міським міського судомсуду,
 не спростовують фактифактів, що були покладеніих в основу судового рішення, і за своїм змістом не доводять неправильність неправильності вироку суду від 7 лютого 1990 року щодо ОСОБА_4 , оскільки, крім як напоказів показаннях засудженого, це судове рішення грунтується на ряді інших доказів, всебічно, повно і та об`єктивно досліджених в їх сукупності під час судового розгляду справи, та свідчать про доведеність вчинення ОСОБА_4 злочинів, за які його засуджено. Крім того, зОтже заява засудженого не містить вказівки на жодну з обставин, яка не була предметом перевірки судом першої інстанції при постановленні вироку,і та яка бибула невідома суду,  мала бсуттєве значення чи ставила би під сумнів законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку.
Здійснюючи в порядку апеляційної процедури перевірку доводів, наведених в апеляційних скаргахзасудженого та його захисника на ухвалу місцевого суду, апеляційний суд, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону, надав їм відповідну оцінку та вмотивував прийняте рішення.
Як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах доводам та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком районного суду про те, що обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_4 ,не є нововиявленими обставинами, а доводи, викладені наведені в заяві та апеляційних скаргах апелянтів,зводяться до незгоди з вироком суду та до переоцінки доказів, які вже досліджувались досліджувалися судом, що не є підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК, а метою сторони захисту є домогтися нового слухання справи. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом в ухвалі доказів апеляційний суд не встановив.
З огляду на вимоги ст. 433 КПК суд касаційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу і не вправі здійснювати переоцінку здобутих судами першої та апеляційної інстанцій доказів. Під час касаційного розгляду Суд має оперувати тими фактичними обставинами, які встановлені встановлено судами попередніх інстанцій.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду є судом права і перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі касаційних скарг, поданих у порядку та у строки, які встановлено КПК в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», на судові рішення, що підлягають оскарженню в касаційному порядку.
У ст. 424 КПК визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
Оскільки вирок Охтирського міського суду Сумської області від 7 лютого 1990 року щодо ОСОБА_4 був предметом перегляду Сумським обласним судом і АаАналіз наведених норм кримінального процесуального закону вказує на те, що цей вирок Охтирського міського суду Сумської області від 7 лютого 1990 року щодо ОСОБА_4 не може бути предметом розгляду касаційного суду, як і ухвала Апеляційного суду Сумської області від 19 вересня 2018 року
не є остаточним рішенням, яке вирішує справу по суті, та не перешкоджає подальшому кримінальномупровадженню,а тому суд касаційної інстанції інстанції
не наділений правом реалізувати свої повноваження, передбачені ст. 436 КПК, ,
на це ціе судове судовіе рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування чи зміни судових рішень, з їх змісту не вбачається. Натомість змісткасаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачаєтьсясвідчить про , щовідсутність підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки інших доводів щодо незаконності ухвал місцевого й апеляційного судів засуджений у касаційній скарзі не навів, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
 засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Великописарівського районного суду Сумської області від 27 листопада 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Сумської області
від 19 вересня 2018 року й ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 січня
2020 рокуна ухвалу Великописарівського районного суду Сумської області від 27 листопада 2017 року й ухвалу Харківського апеляційного суду
від 28 січня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                             ОСОБА_3