Постанова 
Іменем України                                  
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 438/219/17
 
провадження № 61-38244св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Хоронжак Ольга Романівна, Міністерство юстиції України, 
треті особи: державний реєстратор Бориславської міської ради Краснопольська Наталія Ярославівна, Відділ державної виконавчої служби Бориславського міського управління юстиції Львівської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2017 року у складі судді Слиша А. Т. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Хоронжак Ольги Романівни, Міністерства юстиції України, треті особи: державний реєстратор Бориславської міської ради Краснопольська Наталія Ярославівна, Відділ державної виконавчої служби Бориславського міського управління юстиції Львівської області, про зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що 12 липня 2012 року нею, її покійним чоловіком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського нотаріального округу Хоронжак О. Р. 
Зазначала, що відповідно до пункту 17 спадкового договору приватним нотаріусом Хоронжак О. Р. було накладено обтяження (заборона відчуження) нерухомого майна, а саме належної позивачу квартири АДРЕСА_1 .
 
Звертала увагу на те, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2016 року спадковий договір від 12 липня 2012 року розірвано. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року рішення Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2016 року залишено без змін.
 
Вказувала, що 26 грудня 2016 року вона звернулась до приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області      Хоронжак О. Р. із заявою про виконання зазначеного рішення суду, проте, остання відмовилась виконувати рішення суду посилаючись на те, що суд не скерував їй копії рішення суду та в рішенні відсутнє зобов`язання саме для неї. 
 
Вважає, що арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 безпідставно, відтак, порушено її майнові права щодо розпорядження власністю, оскільки вона не може прийняти спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 .
 
Стверджує, що незаконними діями відповідачів їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у бездіяльності приватного нотаріуса, державного реєстратора Бориславської міської ради, Міністерства юстиції України та ДВС м. Борислава, яка полягала у стресі, знервованості, погіршенні стану здоров`я та потребі стаціонарного лікування. 
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 , просили суд: скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про такий арешт, зобов`язати Міністерство юстиції України, приватного нотаріуса Бориславського нотаріального округу Хоронжак О. Р. та державного реєстратора виконати рішення Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2016 року, стягнути солідарно з відповідачів 10 000 грн відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Судові витрати віднесено за рахунок держави.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки майнові права ОСОБА_1 були поновлені ще до звернення останньої до суду, підстави для ухвалення рішення про поновлення її прав немає. Отже, районний суд відмовив у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю спору між сторонами.
 
Крім того, районний суд вказав, що оскільки підстав для задоволення позовних вимог суд немає, відтак, немає підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2017 року залишено без змін.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні вимоги про покладення на відповідачів обов`язку виконати рішення Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2016 року.
 
Крім того, апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні вимоги про скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про такий арешт, оскільки державна реєстрація припинення обтяження на квартиру відбулася до звернення позивача до суду.
Суд апеляційної інстанції вважав, що позивачем не доведено вчинення відповідачами неправомірних дій та завдання їй шкоди.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду,                   ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити судове рішення про задоволення позову.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 мотивована тим, що приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Хоронжак О. М. умисно створила конфлікт інтересів,               що стало причиною тривалого порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 . 
Зазначає, що спадковий договір не виконувався набувачами у період               з 2012 року до 2017 рік, з часу набрання сили рішенням Бориславського міського суду від 21 червня 2016 року у справі № 438/54/16 приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Хоронжак О. М. не приймалося рішення і не здійснювалися дії щодо скасування спадкового договору, чим їй завдано моральної шкоди.
 
Вказує, що суди не врахували положення частини другої статті 867 ЦК України щодо пропорційної участі у збитках від розірвання договору. При цьому апеляційним судом порушено принцип рівності сторін у доступі до правосуддя, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасник справи не подав.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У червні 2018 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Верховного Суду Стрільчука В. А. від 30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями                 від 14 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Лідовцю Р. А.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року справу призначено                      до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 .
 
12 липня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_4 , з іншої сторони, укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського нотаріального округу Хоронжак О. Р., зареєстрований в реєстрі за № 742.
 
На підставі вказаного спадкового договору приватним нотаріусом Хоронжак О. Р. накладено обтяження нерухомого майна, вид обтяження -заборона на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 ; особи, майно/права яких обтяжуються (власники):                ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; обтяжувач - ОСОБА_4 Номер запису про обтяження 18817928.
 
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2016 року у справі № 438/54/16-ц спадковий договір від 12 липня 2012 року розірвано (а. с. 2, 3, 33-36).
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року зазначене рішення Бориславського міського суду Львівської області                  від 21 червня 2016 року залишено без змін.
 
Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень                       № 33672828 від 02 лютого 2017 року проведено державну реєстрацію припинення заборони на нерухоме майно - квартири АДРЕСА_1 (а. с. 41).
 
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 79405654 від 02 лютого 2017 року обтяження на квартиру АДРЕСА_1 припинено 31 січня 2017 року (а. с. 42).
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України                      під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                         і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
 
Пунктом 8.7 глави 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України                           від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок, у редакції, чинній                      на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що на майно,               яке є предметом спадкового договору, нотаріус накладає заборону відчуження у встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору.
 
Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що обтяження - заборона розпоряджатися  та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом,   або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.
 
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор прав на нерухоме майно приймає рішення про державну реєстрацію прав, відмову в такій реєстрації, її зупинення, про державну реєстрацію обтяжень, про скасування запису, погашення запису та  внесення змін до записів у Державному реєстрі прав.
 
Відповідно до вимог пункту 5.1 глави 15 Порядку нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна, зокрема, за рішенням суду.
 
Судами встановлено, що на підставі спадкового договору від 12 липня             2012 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та Лисовцем І. М . , приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Хоронжак О. Р. накладено обтяження на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області 16 грудня 2016 року, вказаний спадковий договір розірвано.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність спору між сторонами, оскільки державну реєстрацію обтяження на квартиру АДРЕСА_1 припинено 31 січня              2017 року, тоді як з позовом ОСОБА_1 звернулася 02 березня 2017 року.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується та вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
 
Звернення позивача до суду з позовом про скасування обтяження на нерухоме майно та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про арешт квартири після вчинення державним реєстратором вказаних дій свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову,                             а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
З огляду на зазначене, діями державного реєстратора, пов`язаними з припиненням державної реєстрації обтяження на квартиру, вичерпано можливість звернення до суду з позовом про зобов`язання вчинення таких дій.
 
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, з огляду на те, що позивачем не доведено вчинення відповідачами неправомірних дій та факт завдання шкоди. 
 
За таких обставин суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.
 
Посилання заявників про неврахування судами положень частини другої статті 867 ЦК України колегія суддів відхиляє, оскільки вказана норма регулює гарантії прав замовника у договорі побутового підряду, відтак, до спірних правовідносин не застосовується.
 
Доводи заявників про порушення принципу рівності сторін у доступі до правосуддя не заслуговують на увагу оскільки судами попередніх інстанцій не вчинено дій, які б свідчили про обмеження позивача та/чи її представника у здійсненні прав, передбачених ЦПК України. 
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того,                     що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь  на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин,                як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків судів.
 
Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права                      й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                   і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення,               а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк