ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4106/19                                                          Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 19 березня 2020 року                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді                                                                         Ключковича В.Ю.,
суддів          Парінова А.Б.,         
                                                                                                            Беспалова О.О.,          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суддя Гаращенко В.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України  (пункт 25 протоколу № 143 від 01.11.2019) про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду другої групи, відсоток втрати працездатності 80%, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи внаслідок захворювання, відсоток втрати працездатності 80%, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у відповідності до ст. 16 Закону України “Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі позивач вказує, що посилання відповідача на п. 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставним, оскільки він звертався за призначенням одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА №013294 від 14.03.2019 йому збільшено відсоток втрати працездатності до 80%, без зміни другої групи інвалідності, а вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 19 Порядку №975, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.08.1988 по 13.05.1993 проходив службу в органах внутрішніх справ та в цей період (у 1989-1990 рр.) приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
У відповідності із довідкою до акту огляду МСЕК серії 10ААВ № 911784 позивачу з 30.11.2011 встановлено третю групу інвалідності. 
У відповідності із довідкою до акту огляду МСЕК серії 10ААВ № 857498 від 24.11.2014 позивачу з 19.11.2014 встановлено другу групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням військового обов`язку під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, втрата працездатності складала 70%.
В подальшому, в період з 16.09.2015 до 05.05.2016 проходив військову службу в Збройних Силах України та приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.
Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА №013294 від 14.03.2019 підвищено відсоток втрати працездатності до 80%.
За результатами розгляду поданої позивачем заяви та документів, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене п.25 протоколу №143 від 01.11.2019 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
У рішенні відповідач зазначив, що заявник у період з 01.08.1988 по 13.05.1993 проходив службу в органах внутрішніх справ та в цей період (у 1989-1990 рр.) приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Тому мав звернутися за допомогою у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності до Міністерства внутрішніх справ України, яке здійснювало розрахунок під час звільнення з військової служби. З 2015 року по 05.05.2016 ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах України. До Міністерства оборони України ОСОБА_1 звернувся за допомогою у зв`язку з установленням ІІ групи інвалідності 05.09.2019, тобто понад 3-річний термін після встановлення інвалідності.
Вважаючи протиправним рішення Міністерства оборони України (пункт 25 протоколу № 143 від 01.11.2019) про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду другої групи, відсоток втрати працездатності 80%, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що з аналізу наведених вимог Закону №2011-XII та Порядку №975 вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту її первинного встановлення, а тому суд відхилив доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки між первинним становленням інвалідності та встановленням вищої групи інвалідності ІІ групи минуло більше 2 років.
Суд першої інстанції при цьому вважав обґрунтованими доводи відповідача, що право на отримання вказаної допомоги позивач повинен реалізувати протягом трьох років з дати його виникнення, а саме з 30.11.2011.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина перша ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 26.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII) встановлює, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – Порядок № 975).
Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, законодавством визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності.
Тобто, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 26.06.2018 у справі №750/5074/17, від 14.08.2018 у справі №807/15426/18, від 26.10.2018 у справі №820/2504/18, від 30.01.2020 у справі №520/203/19.
Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІ групи. Другу групу інвалідності позивачу встановлено вперше з 19.11.2014.
На день встановлення ІІ групи інвалідності позивачу діяв Порядок №975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносин.
Таким чином, враховуючи наведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності.
Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2018 року у справі №711/6129/17 та у постанові від 21 серпня 2018 року у справі №278/2478/17.
Також, застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу вперше ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (19.11.2014), а саме Закон № 2011-ХІІ, у редакції Закону України №1697-VII від 14.10.2014.
Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Отже, одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою лише тим особам, які за цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;
4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
5) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;
6) встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві;
7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;
8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;
9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Відповідно до статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.
У випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
При цьому, щодо висновків суду першої інстанції про відхилення доводів позивача, що він набув відповідне право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки між первинним становленням інвалідності та встановленням вищої групи інвалідності ІІ групи минуло більше 2 років, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать нормам матеріального права, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.
Колегія суддів звертає увагу, що на час первинного встановлення інвалідності позивачеві (з 30.11.2011) правової норми, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, не було. Ця норма згодом з`явилася у пункті 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII і почала діяти з 01.01.2014.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Оскільки пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII не стосується відповідальності особи, зазначений Закон має пряму дію у часі, тобто застосовується до правовідносин, які виникли або тривають після набрання ним чинності.
Правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності виникли до набрання чинності зазначеним Закону, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII не застосовується до позивача.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20.03.2018 у справі №295/3091/17 та від 22 серпня 2019 року у справі №806/2180/18.
Відтак, суд апеляційної інстанції приходить висновку про необхідність виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновків про відхилення доводів позивача, що він набув відповідне право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки між первинним становленням інвалідності та встановленням вищої групи інвалідності ІІ групи минуло більше 2 років.
Разом  з тим, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що додається (далі – Порядок №975).
У абз. 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975  зазначено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, з 19.11.2014 (дата встановлення другої групи інвалідності позивачу вперше) у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги. Тому, до цих правовідносин застосовується законодавство, що діяло станом на 19.11.2014. 
Частина 8 ст. 16-3 Закону №2011-XII визначає, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Відтак, відповідно до ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011-XII право на отримання одноразової грошової допомоги позивач міг реалізувати протягом трьох років з його дня виникнення, тобто до 19.11.2017.
Однак, позивач таке право на реалізував, що не заперечується учасниками справи.
Отже, зважаючи на те, що позивач звернувся з відповідною заявою до відповідача у термін, що перевищує три роки з дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги (05.09.2019), колегія суддів приходить до висновку, що відмова у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги є правомірною.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновки про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги позивач повинен реалізувати протягом трьох років з дати його виникнення - з 30.11.2011, оскільки такі висновки зроблені з порушенням норм матеріального права та суперечать обставинам справи, адже 30.11.2011 позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, а предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІ групи.
При цьому, з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивачу з 19.11.2014 встановлено другу групу інвалідності безстроково, втрата працездатності - 70%, а з 14.03.2019 підвищено відсоток втрати працездатності до 80%, однак, без зміни групи інвалідності.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач помилково вважає, що у зв`язку з встановленням йому більшого відсотку втрати працездатності без зміни групи інвалідності, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а позивачу така інвалідність (ІІ група) встановлена саме 19.11.2014 і змінена 14.03.2019 не була (як і не збільшився розмір одноразової грошової допомоги, передбаченої для осіб, яким встановлено ІІ групу інвалідності).
В свою чергу, інші доводи відповідача про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги та задоволення позовних вимог колегією суддів не досліджуються з огляду на самостійність та достатність встановленої обставини для відмови у задоволенні позовних вимог (пропуск позивачем трирічного терміну звернення до відповідача, з дня встановлення ІІ групи інвалідності, з заявою про отримання такої допомоги).
Отже, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та є підставою для його зміни в мотивувальні частині.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, призвели до помилкового вирішення справи в частині висновків про відхилення доводів позивача, що він набув право на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки між первинним становленням інвалідності та встановленням вищої групи інвалідності ІІ групи минуло більше 2 років та висновків про те, що позивач повинен реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з 30.11.2011, а тому рішення суду першої інстанції слід змінити в мотивувальній частині, виключивши такі висновки з мотивувальної частини рішення суду, в іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року слід залишити без змін, оскільки суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -          

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року змінити в мотивувальній частині.
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                     А.Б. Парінов

                                                                                                    О.О. Беспалов