ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Херсон
справа № 667/9707/15-ц 
провадження № 22-ц/819/855/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	
суддів:	Склярської І.В.,	
  	Чорної Т.Г.,	
секретар	Геленко А.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_3 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 20 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Корабельної районної у м.Херсоні ради та Дарницька районна в м.Києві державна адміністрація як органи опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини,
встановив:

У грудні 2015 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Комсомольської районної у м.Херсоні ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що з 2009 року по квітень 2012 року вони з ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах та є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після припинення шлюбних відносин син проживає з матір`ю, яка перешкоджає йому спілкуватися з дитиною.
За його заявою рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 11 вересня 2015 року № 100 визначено дні і часи спілкування з сином, однак ОСОБА_2  постійно порушує графік його спілкування з дитиною.  
Посилаючись на те, що він має постійне місце роботи та стабільний заробіток, сплачує аліменти на дитину, за місцем його проживання створені всі належні умови для перебування дитини, а тому з урахуванням його графіку роботи, за яким вихідні дні йому встановлено кожні середу та неділю, а у вівторок та п`ятницю він проводить заняття з дітьми з шахів, просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином та встановити графік побачень: кожного вівторка з 15:30 год. до 08:00 год. четверга з перебуванням за місцем його проживання; кожної п`ятниці з 15:30 год. до 08:30 год. суботи; кожної неділі з 08:00 год. до понеділка 08:00 год. за місцем його проживання; спілкування і зустрічі за місцем дитячого освітнього закладу без обмежень; під час літніх канікул на період відпустки до 10 календарних днів поспіль чи у сукупності для спільного відпочинку в межах території України.
Постановою Верховного Суду від 01 серпня 2018 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
В червні 2019 року позивач уточнив позовні вимоги та пославшись на те, що з часу його звернення у 2015 році до суду із позовом обставини щодо чинення відповідачем перешкод у його спілкуванні з дитиною не змінилися, відповідач влітку 2018 року виїхала з дитиною до міста Києва та продовжує перешкоджати йому у спілкуванні з сином, просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином шляхом визначення йому наступних способів участі у вихованні дитини: кожен понеділок з 12-00 години до 09-00 години вівторка, з перебуванням за місцем фактичного проживання позивача, без обмеження місця прогулянок; кожну середу з 12-00 години до 09-00 години четверга, з перебуванням за місцем фактичного проживання позивача, без обмеження місця прогулянок; кожну п`ятницю з 12-00 години до 09-00 години неділі, з перебуванням за місцем фактичного проживання позивача, без обмеження місця прогулянок; під час літніх канікул 45 календарних днів поспіль чи у сукупності, для спільного відпочинку у межах території України; безперешкодно вільно спілкуватися з сином по телефону.
Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року до участі у справі як третю особу залучено Дарницьку районну в м. Києві державну адміністрацію як орган опіки та піклування.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення наступних способів участі у вихованні дитини:
З урахуванням думки дитини та без присутності матері:
-кожні першу та третю середу місяця забирати з місця перебування малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 20.00 год. того ж дня, а також забирати кожні першу та третю неділю місяця з 10.00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 20.00 год. того ж дня;
-під час літніх канікул 15 календарних днів, поспіль чи у сукупності для спільного відпочинку в межах території України.
В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідача судові витрати.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо визначеного способу спілкування з дитиною з урахуванням її думки не відповідають обставинам справи та наданим доказам, зокрема, вирішуючи питання участі батька у вихованні сина, суд не врахував наявність перешкод зі сторони матері дитини, з якою у нього склалися неприязні стосунки, що свідчить про можливість впливу з боку матері та формування у сина негативної думки про батька, а тому визначений судом час для їх спілкування не буде достатнім для виконання його обов`язків з виховання дитини та є таким, що суперечить інтересам дитини.
Також вказує на неналежне виконання матір`ю дитини батьківських обов`язків, про що неодноразово правоохоронними органами було складено протоколи про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП.
Вважає, що суд першої інстанції не повинен був брати до уваги складений Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією висновок про визначення участі батька у вихованні дитини, оскільки він є необґрунтованим, суперечить інтересам дитини та позбавляє його як батька належним чином приймати участь у вихованні сина та спілкування з ним.
Крім того зазначає, що надана Херсонським міським центром соціальних служб сім`ї, дітей та молоді Херсонської міської ради 29 червня 2016 року відповідь на звернення відповідача не є належним доказам його (сина) психологічного стану, оскільки обстеження дитини було проведено за зверненням лише одного з батьків та без згоди і повідомлення іншого, а також без направлення відповідних органів, що свідчить про порушення прав дитини та його як батька.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо визначеного ним способу спілкування позивача з дитиною зроблені без врахування висновку Херсонського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Херсонської міської ради щодо психологічного стану дитини, викликаного необхідністю спілкуватися з батьком, та викладених у цьому висновку рекомендацій щодо шляхів запобігання емоційного та психологічного травмування хлопчика, які на думку відповідача та її представника свідчать про наявність підстав для припинення зустрічей з батьком. 
Скаржник також вказує на те, що обумовивши побачення з дитиною за відсутності матері, суд не взяв до уваги інтереси дитини, зокрема, її особисту прихильність до батька, в тому числі ту обставину, що після зустрічей із батьком емоційний стан сина погіршується.
Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_3 , задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, не встановлено та відповідачем не підтверджено. Обрані способи участі позивача у вихованні дитини суд вважав такими, що відповідають інтересам дитини, характеру стосунків, які склалися між батьками хлопчика та між дитиною і кожним із батьків, віку дитини.
В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Шлюбні відносини сторони припинили в квітні 2012 року. З цього часу їх син проживає з матір`ю, будучи зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 .
Із середини 2018 року відповідач із сином проживають в м.Києві та із 01.09.2018 року малолітній ОСОБА_4 зарахований на навчання до спеціалізованої школи №302 у місті Києві.
Між сторонами виник спір щодо участі батька у вихованні сина, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до органу опіки та піклування із заявою щодо визначення його участі у вихованні дитини.
Рішенням виконавчого комітету Комсомольської (нині Корабельної) районної у м. Херсоні ради від 11 вересня 2015 року № 100 «Про дозвіл на спілкування з дітьми» ОСОБА_1 надано дозвіл забирати з дитячого садочку малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожну першу та третю середу місяця з 16:00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 20:00 год. того ж дня, а також забирати кожну першу та третю неділю місяця з 16:00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 20:00 год. того ж дня (т.1 а.с. 9).
На час вирішення судом спору, що виник між сторонами, між ними існували та існують неприязні стосунки. Відповідач ОСОБА_2 не виконувала рішення органу опіки та піклування щодо визначених батькові днів побачень із ОСОБА_5 , що неодноразово ставало підставою для звернень до правоохоронних органів, відділу у справах дітей, тощо.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991року (далі-Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Статтею 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Положеннями статей 141, 153 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України).
Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Відповідно до частини четвертої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Частинами п`ятою та шостою наведеної норми матеріального права визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання судом спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У спірних правовідносинах з часу виникнення спору щодо участі батька у вихованні сина пройшло п`ять років. Справа розглядалася судами неодноразово та на час ухвалення судового рішення при новому розгляді справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося повних дев`ять років і він разом з матір`ю проживає в АДРЕСА_2 .
За цей час спілкування позивача із сином носило епізодичний характер як через віддаленість місця проживання, так і в результаті дій відповідача, яка вважає, що побачення ОСОБА_5 з батьком викликає у нього тривогу і негативно впливає на психологічний стан дитини.
У підтвердження своїх заперечень щодо участі позивача у вихованні сина ОСОБА_6 надала суду інформацію Херсонського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Херсонської міської ради від 29.06.2016 року №01-24/871 про проведену ним за її зверненням психологічну діагностику щодо виявлення психологічного стану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його відношення до біологічного батька. Із наведеної інформації вбачається, що за результатами психологічного обстеження у малолітнього ОСОБА_7 виявлено високий рівень тривожності та внутрішньої напруги. Дитина тривожна, пригнічена, боїться фантазувати, виявляти креативність, творчість, активність. Хлопчик знаходиться у тривозі та неспокійному незадоволенні, що викликали обставини або незадоволені емоційні потреби. ОСОБА_5 переживає значний стрес, підвищений рівень самоконтролю, перенапругу емоційного стану. Ситуація, що склалася, хлопчику не подобається та він відчуває себе неспроможним змінити її, що пригнічує хлопчика, може робити його більш замкненим. Стан напруги ОСОБА_5 значно посилюється після питань, пов`язаних з родиною, він уникає питань про батька, боїться його, не виявляє бажання спілкуватись з татом. 
Для нормалізації психологічного стану та налагодження емоційної сфери рекомендовано: звернутися до невропатолога; організовувати зустрічі між батьком і сином в присутності матері тільки за бажанням хлопчика. За часом перші зустрічі мають бути недовготривалими та закінчуватись за бажанням ОСОБА_5 . Таким чином можна буде запобігти емоційного та психологічного травмування дитини та створити в неї почуття безпеки та впевнененості; батькам необхідно мирні шляхи спілкування, намагатися не говорити, хоча б в присутності дитини, поганого один про одного, щоб не погіршити стан хлопчика та стабілізувати психіку дитини; звернутися за допомогою до практичного психолога з метою більш глибокої діагностики та корекції стресового стану дитини (т.1 а.с. 145).
Слід зазначити, що психологічне обстеження психічного і емоційного стану дитини проводилося у віці 6 років.
У подальшому відносини сторін не покращилися, відповідач ухилялася від виконання рішення органу опіки та піклування, а також судових рішень щодо участі батька у вихованні сина, змінила місце свого та дитини проживання, не повідомивши його позивачу, що спонукало останнього звертитися до правоохоронних органів та органів опіки та піклування чи вживати заходів для спілкування з дитиною шляхом відвідування навчального закладу, в якому ОСОБА_5 навчається.
В лютому 2020 року Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування направила на адресу суду першої інстанції висновок про визначення участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із яким вважала за доцільне визначити участь батька у вихованні його сина ОСОБА_5 за місцем проживання дитини в присутності матері з урахуванням думки дитини за наступним графіком: перша, третя середа місяця з 16.00 години до 20.00 години; друга, четверта неділя місяця з 16.00 години до 20.00 години.
Із змісту висновку вбачається, що він ґрунтується на письмових поясненнях матері дитини, ОСОБА_2 , яка просила відмовити у спілкуванні батька з дитиною з урахуванням думки та бажання дитини.
У висновку також зазначено, що при з`ясуванні думки дитини спеціалістами органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві адміністрації щодо предмета позову батька, ОСОБА_1 , малолітній ОСОБА_8 повідомив: « ОСОБА_9 не хочу спілкуватися із батьком».
Відомості, на підставі яких орган опіки та піклування подав суду письмовий висновок, одержані ним в результаті вивчення матеріалів справи, обстеження умов проживання кожного із сторін та проведення бесіди із батьками (т.2, а.с.63-64).
Відповідно до вимог статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Суд може постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси .
Враховуючи, що ОСОБА_5 , якому на час перегляду справи в апеляційному порядку виповнилося 10 років, був вислуханий посадовими особами органу опіки та піклування, колегія суддів не вбачає підстав для того, щоб заслуховувати дитину в судовому засіданні та вважає, що бажання хлопчика має бути враховано при визначенні способів участі батька у його вихованні.
При цьому колегія суддів приймає до уваги доводи позивача про те, що орган опіки та піклування, а також суд при вирішенні даного спору недостатньо дослідили питання про обставини, які призвели до такого емоційного та психологічного стану дитини та не визначили, яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості кожної із сторін та особливості їх виховної поведінки вплинули і впливають на емоційний, психологічний стан, розвиток та відчуття благополуччя ОСОБА_5 та які позначилися на його волевиявленні стосовно спілкування з позивачем.
Разом з тим, зазначені обставини на стадії перегляду справи в апеляційному порядку, зважаючи на предмет та підстави позову, що вирішений судом, не підлягають встановленню як такі, що не мають правового значення для вирішення спору щодо участі батька у вихованні дитини, однак емоційний та психологічний стан дитини на час вирішення судом спору підлягає врахуванню при визначенні способів такої участі та свідчить про те, що кожна із сторін має докласти необхідних зусиль для врегулювання своїх негативних емоцій та конфліктних ситуацій і максимально враховувати інтереси та бажання дитини для її гармонійного розвитку.
Для досягнення наведеної мети кожна із сторін має можливість звернутися до відповідних спеціалістів, в тому числі до психолога та отримати відповідні рекомендації щодо поліпшення психологічного стану дитини та дотримання необхідних правил та навиків спілкування з хлопчиком.
Враховуючи, що в найкращих інтересах дитини є спілкування з обома батьками та можливість підтримувати з тим із батьків, який проживає окремо, регулярні особисті та прямі контакти, а також зважаючи на те, що реалізувати своє право на це малолітня дитина самостійно, без підтримки та допомоги іншого з батьків, який проживає з дитиною, не може, однак в спірних правовідносинах ця допомога та підтримка з боку матері не встановлена, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що обставини, які б підтверджували, що спілкування ОСОБА_5 з батьком суперечить найкращим інтересам дитини чи перешкоджає нормальному розвиткові дитини, відсутні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з врахуванням висновків органу опіки та піклування щодо розв`язання спору та інтересів дитини.
При цьому колегія суддів, не дивлячись на відсутність у рішенні суду достатнього обґрунтування часткового відступлення від наданих органом опіки та піклування письмових висновків щодо розв`язання спору, вважає правильними збільшення судом часу спілкування позивача із сином у визначені для цього дні та висновок суду про відсутність підстав для обумовлення побачень з дитиною присутністю матері, оскільки з врахуванням визначених для побачень чотирьох днів на місяць обмеження спілкування до чотирьох годин на день є недоцільним та неефективним для реалізації прав батька і дитини на спілкування, виховання та піклування, а присутність матері на побаченнях хлопчика з батьком, зважаючи на неприязні стосунки сторін, не забезпечить інтереси дитини отримати безперешкодне спілкування з батьком.
Не містить висновок органу опіки та піклування і розв`язання спору чи будь-яких обмежень (заперечень) в частині можливості спільного відпочинку позивача із сином під час літніх канікул, в той час відповідно до визначеного законом принципу рівності батьків щодо виховання дитини, позивач, на думку колегії суддів, із тримісячного періоду літніх канікул вправі претендувати на спільний з дитиною відпочинок в межах одного місяця.
Таким чином, оскільки визначений судом час спільного відпочинку позивача із сином є неспівмірним із терміном літніх канікул, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне рішення суду частково змінити, збільшивши визначений судом час для їх спілкування під час літніх канікул із 15 календарних днів до 30 календарних днів.
В решті частині висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Доводи апеляційних скарг в решті частині судового рішення не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.
Зокрема, доводи ОСОБА_1 щодо перешкод, які відповідач чинить йому у спілкуванні з сином, в тому числі без належних підстав перериває навчальний процес сина, вчиняє у зв`язку з цим правопорушення, які були предметом вирішення правоохоронними та судовими органами, не можуть бути враховані при перегляді справи в апеляційному порядку, так як наведені обставини були враховані судом першої інстанції при з`ясуванні питання про ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення органу опіки та піклування і не мають правового значення при визначенні способів участі позивача у вихованні дитини.
Необґрунтованими колегія суддів вважає доводи позивача про те, що при визначенні способів його участі у вихованні дитини необхідно забезпечити рівність прав кожного із батьків на виховання дитини та спілкування з нею, не приймаючи до уваги думки самої дитини задля забезпечення її ж інтересів, оскільки відповідно до статті 153 СК України право на безперешкодне спілкування між собою мають не лише батьки, а й дитина, яка згідно з частиною першою статті 171 СК України має право на те, щоб бути вислуханою батьками з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Що ж стосується запропонованих позивачем способів його участі у вихованні сина, систематичності визначених ним побачень із дитиною та місця цих побачень (місце фактичного проживання позивача), то вони з врахуванням місця проживання дитини (м.Київ) та місця проживання позивача (м.Херсон), є обтяжливими для хлопчика, який за своїм віком потребує постійного місця проживання. Крім того, судом встановлено, що на даний час контакт між батьком та сином не налагоджено, прихильність хлопчика до батька не носить стійкого характеру та її виникнення потребує певного часу, а тому чинник примусу є недоречним та зашкодить інтересам малолітнього хлопчика.
Вимога ж позивача щодо забезпечення безперешкодно вільно спілкуватися з сином по телефону не підлягає вирішенню судом та не є способом участі одного з батьків у вихованні дитини, який визначається органом опіки та піклування чи судом.
В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що він не придбавав телефон для сина, однак знає, що він у нього є. Номер телефону йому не відомий.
При наведених обставинах доводи позивача про те, що спілкування із сином по телефону не відбувається через неправомірні дії відповідача, яка не дозволяє ОСОБА_5 відповідати на його телефонні дзвінки, носять характер припущення, в той час, як відповідно до вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що зустрічі батька з дитиною слід припинити, оскільки відповідно до висновку психолога після них дитина почувається у небезпеці, погіршується її емоційний стан, колегія суддів до уваги не приймає, так як зазначений нею висновок спеціаліста стосується дитини шестирічного віку, в той час, як на час вирішення судами спору ОСОБА_5 виповнилося 10 років і він потребує батьківського піклування та спілкування з ним.
Позивач позитивно характеризується, як за місцем роботи, так і за місцем проживання; має постійне місце для проживання. Він піклується про сина та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, що відповідає інтересам ОСОБА_5 .
Відповідач не довела наявність обставин, які б свідчили, що спілкування батька із сином перешкоджає нормальному розвиткові дитини, тому правові підстави для припинення їх спілкування відсутні.
Не доведено відповідачем також необхідність її присутності при побаченнях ОСОБА_1 з дитиною, а її доводи про те, що це відповідає інтересам сина, є немотивованими та носять декларативний характер. Натомість встановлені судом обставини свідчать, що ОСОБА_2 не сприяє встановленню контакту між сином та батьком, а навпаки всіляко цьому перешкоджає, ґрунтуючись на особистих стосунках із позивачем, які є конфліктними.
Така поведінка матері, з якою проживає дитина, на думку колегії суддів, суперечить інтересам дитини, яка має право знати свого біологічного батька, відчувати його підтримку та піклування, спілкуватися з ним безперешкодно.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що в решті частині рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення відсутні.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що в результаті збільшення апеляційним судом визначеного судом першої інстанції часу для спілкування позивача із сином під час літніх канікул з 15 календарних днів до 30 календарних дій, не призвело до збільшення чи зменшення розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 1 261 грн в будь-якій пропорції відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 частково задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє  ОСОБА_3 , залишити без задоволення. 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року частково змінити, збільшивши визначений судом час для спілкування позивача із сином під час літніх канікул з 15 календарних днів до тридцяти календарних днів.
В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий                                                                         Л.В.Пузанова

Судді:                                                                 І.В. Склярська

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 19 червня 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова