Номер провадження: 22-ц/813/6708/20 
Номер справи місцевого суду: 500/7793/18
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
       
                        встановив:
       
09 листопада 2018 року  ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського МУЮ в Одеській області на підставі актового запису за №366 від 17 квітня 2015 року відповідач вказаний батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач ОСОБА_4 змінила свої прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 , виданим Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області на підставі актового запису за № 36 від 29 жовтня 2019 року. 
Позивач обгрунтовувала свої позовні вимоги тим, що відповідач працював моряком за контрактами з розміром заробітної плати 45 євро на добу, в теперішній час має додаткову роботу, у зв`язку з чим просила стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання доньки – ОСОБА_3 .. ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти щомісяця в розмірі 5000 грн., а також стягнути з нього на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8500 грн.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового збору, про причину неявки суд не повідомив. Представник відповідача визнала обґрунтованим стягнення аліментів щомісяця в розмірі 1500 грн. з посиланням на те, що відповідач самостійно надає матеріальну допомогу, в теперішній час робота моряком відсутня, а його заробіток на посаді слюсаря з ремонту колісних автотранспортних засобів за довідкою фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 за №49/10-Г від 29 жовтня 2019 року складає 5900 грн. на місяць, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 березня 2020 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 для утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти щомісяця в розмірі 5000 грн., починаючи з 09 листопада 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 2032 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачки судові витрати, пов`язані оплатою правової допомоги у сумі 8500 грн. 
Стягнуто з відповідача на користь держави 840,80 грн. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 березня 2020 року в частині визначення розміру аліментів, зменшивши розмір стягнутих з нього на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання ОСОБА_3 до 1500 грн. щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття. 
Крім того, просив змінити рішення суду в частині визначення розміру стягнення з нього судових витрат, зменшивши його до 2000 грн.
При цьому апелянт зазначив, що судом не було враховано те, що згідно трудового договору від 29.10.2019 року та довідки від № 29/10-Г від 29.10.2019 року ФОП ОСОБА_6 він працює на посаді слюсаря з ремонту колісних автотранспортних засобів із встановленою заробітною платою 5900 грн. на місяць. Тому аліменти у розмірі визначеному судом ставлять його у скрутне матеріальне становище, як платника аліментів.

25 травня 2020 року від ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити без змін рішення суду першої інстанції. Позивачка вказала на те, що доводи апелянта про те що він працював мотористом саме до квітня 2019 року, спростовуються відповіддю Державної Прикордонної служби України (далі – ДПС) (а.с.71). Данні перетину кордону свідчать про те, що незалежно від того, що відповідач перестав працевлаштовуватись через крюінг «Глобал Марітайм Сервіс», він продовжує працювати моряком, а саме у відповіді ДПС зазначено, що продовж з 02.05.2019 до 27.10.2019 року відповідач знаходився за межами України, що свідчить про продовження його трудової діяльності у якості моряка протягом майже 6 місяців (а.с. 142-144). 

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 10.06.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 10.06.2020 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (а.с. 137-141). 
У зв`язку з цим, розгляд справи призначено ухвалою суду від 04.06.2020 року та відбувся 10.06.2020 року. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2014 року між сторонами було укладено шлюб. В період шлюбу у сторін народилась донька  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 4).
З серпня 2018 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені.
Дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що не заперечується відповідачем, та підтверджується рішенням № 545 виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 25.06.2019 року про встановлення способу участі у вихованні малолітньої дитини (а.с. 47).
29.10.2019 року позивачка змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 » про що видано свідоцтво серії НОМЕР_2 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної РАЦС ГТУЮ в Одеській області, актовий запис № 36 (а.с. 105).
Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що у відповідності до ст. 180 СК України батьки несуть рівний обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд врахував обставини, передбачені ст.182 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Також при визначенні розміру аліментів суд обґрунтовано прийняв до уваги, ст. 184 СК України, яка є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, про що також просила позивач.
Виходячи із обставин справи, суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, в розмірі 5000 грн. щомісячно.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України та роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ч.ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 18 вказаної Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що для належного забезпечення дитини сторін, слід стягнути з батька 5000 грн. на дитину, щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття, що буде відповідати засадам законності і справедливості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач був останній раз працевлаштований на посаду моториста на судно з 11.01.2019 року по 13.03.2019 року, та станом на 24.04.2019 року договір на подальше посередництво в працевлаштуванні з «Глобал Марітайм Сервіс» не укладав, не заслуговують на увагу, оскільки із довідки Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС за №0.184-38759/0/15-19 від 12 листопада 2019 року визначено про перетини відповідачем кордону України за період з 02 травня 2019 року по 27 жовтня 2019 року, що у свою чергу підтверджує працевлаштування та отримання доходів у вказаному вище розмірі та спростовує факт його роботи  у вказаний період в іншому місці (а.с. 71).
Той факт, що згідно трудового договору від 29.10.2019 року та довідки від № 29/10-Г від 29.10.2019 року ФОП ОСОБА_6 про те, що відповідач ОСОБА_1 працює на посаді слюсаря з ремонту колісних автотранспортних засобів із встановленою заробітною платою 5900 грн. на місяць, не спростовує факту його роботи на посаді моряка закордонного плавання в інший період часу, що самим відповідачем ОСОБА_1 безпідставно і необгрунтовано заперечувалось.

Так, заперечуючи проти позовних вимог та ухваленого судового рішення, заявник апеляційної скарги вказав, що він взмозі сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Колегія суддів вважає, що дана пропозиція є необґрунтованою, так як вказаного розміру аліментів недостатньо для утримання дитини відповідача в належному стані, навіть враховуючи, що позивачка також зобов`язана утримувати дитину.

Крім того, оскільки факт приховання реального доходу відповідача в 2019 році і перебування його за кордоном майже 6 місяців, знайшов своє підтвердження в матеріалах справи, то колегія суддів дійшла висновку про безпідставність доводів заявника апеляційної скарги про недостатність його доходів для утримання своєї дитини.

Таким чином, враховуючи, що оскільки вищезазначені обставини не спростовані відповідачем та матеріалами справи, то колегія суддів вважає, що суд ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Також колегія суддів погоджується з висновком районного суду про стягнення з відповідача судових витрат у сумі 8500 грн., з огляду на таке.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1,2  ст. 133 ЦПК України). Згідно з положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що представником позивачки – адвокатом Славицькою ОСОБА_8 . ОСОБА_9  доведено реальність витрат на правову допомогу, розмір яких є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. Розмір витрат на правову допомогу належно обґрунтований (а.с. 101).

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 137, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 березня 2020року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадку, передбаченому п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк
                                                                        
О.С. Комлева