ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8669/18  Номер провадження 22-ц/814/827/20	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Хіль Л.М.
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.
Секретар: Мисечко А.І.
За участю: представника відповідача - Харенка В.М. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та прокуратури Полтавської області
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2019 року ухвалене під головуванням судді Турченко Т.В.
по справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про захист честі, гідності, ділової репутації та презумпції невинуватості,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із вищевказаним позовом та остаточно визначивши позовні вимоги прохав суд:
- визнати недостовірною інформацію, та такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 прокуратурою Полтавської області на офіційному вебсайті «Прокуратура Полтавської області» у рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_2»: «ІНФОРМАЦІЯ_3
…стосовно керівника телекомпанії…, обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді…
…неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…
…унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу…»;
- визнати недостовірною інформацію, та такою, що порушує презумпцію його невинуватості, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 прокуратурою Полтавської області на офіційному вебсайті «Прокуратура Полтавської області» у рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_2»: «ІНФОРМАЦІЯ_3……стосовно керівника телекомпанії…, обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді……неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд……унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу…»;
- зобов`язати прокуратуру Полтавської області з офіційного вебсайту «Прокуратура Полтавської області» (доменне ім`я:pol.gp.gov.ua) з рубрики «ІНФОРМАЦІЯ_2» відкликати та видалити новину від ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_3»;
- зобов`язати прокурату Полтавської області припинити порушення цивільних прав, які гарантовані Конституцією України і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відносно нього;
- зобов`язати прокуратуру Полтавської області припинити втручання у діяльність судових органів під час розгляду кримінальної справи №532/308/15-к та не здійснювати тиск на нього, громадськість шляхом поширення недостовірної інформації з порушенням презумпції невинуватості відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- зобов`язати прокуратуру Полтавської області спростувати відносно нього, недостовірну інформацію;
- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь 1 000 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списанням цих сум, з єдиного казначейського рахунку;
- стягнути на його користь судові витрати в порядку відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 30 000 грн.
       Позов обґрунтовував тим, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, внаслідок чого отримав інвалідність другої групи, має дружину і дітей. З 1995 року працює і обіймає посаду директора приватного підприємства «Приватна Телекомпанія «Візит». Він неодноразово обирався громадою міста Кременчука і виконував обов`язки депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області та нагороджувався листами подяки і почесними грамотами.
Крім того, він є членом громадських організацій, займає активну громадську позицію, а також виконує і інші громадські обов`язки та приймає активну участь у житті міста Кременчука, Полтавської області та України, незважаючи на те, що утримується під вартою. Також добросовісно і сумлінно виконував і виконує роботу згідно займаних посад, виконував сумлінно і добросовісно обов`язки, як депутата міської ради і громадського діяча. 
Також вказував, що телерадіокомпанія, яку він очолює, висвітлює новини в місті, в області, в Україні, надає благодійну допомогу, а тому він користується довірою у друзів, колег по роботі, жителів міста Кременчука, Полтавської області, України, тому цінує свою честь, гідність і ділову репутацію. Про його ділову репутацію відомо також і за межами України, про що також є відзнаки. 
Вказував, що згідно статті 3 Закону України «Про прокуратуру» діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина. Натомість вказаних норм, як національного так і міжнародного права, прокуратурою Полтавської області дотримано не було. 
Зазначав, що Гадяцький районний суд Полтавської області за його участі розглядає кримінальну справу №532/308/15-к за фактом завдання тілесних ушкоджень судді Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_13 та за фактом убивства міського голови м. Кременчука ОСОБА_3 ., які мали місце в 2014 році. Разом з тим, обвинувальний акт у даному кримінальному проваджені скеровано до суду у 2015 році. 
При цьому зазначав, що на всіх стадіях розгляду справи він категорично заявляв і заявляє про свою невинуватість і непричетність до цих злочинів, як і інші учасники судового провадження. Він один із тих хто зацікавлений в якомога швидшому розгляді цієї справи згідно чинного законодавства України та доведення перед судом своєї непричетності і невинуватості до злочинів. 
Крім того 26 вересня 2018 року Гадяцьким районним судом Полтавської області йому, як і іншим трьом особам, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 листопада 2018 року, про що постановлена ухвала суду. 
Дійсно, він є керівником телекомпанії, а інша особа - ОСОБА_4 , який є учасником судового провадження, колишній міліціонер. Стороною обвинувачення у даній справі є прокуратура Полтавської області в особі прокурорів цієї прокуратури. 
При цьому ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному вебсайті під назвою «Прокуратура Полтавської області» (доменне ім`я: pol.gp .gov.ua) була поширена інформація наступного змісту: «…26.09.2018 ІНФОРМАЦІЯ_3. Саме завдяки принциповій та наполегливій позиції прокуратури Полтавської області 4 обвинуваченим в резонансному кримінальному провадженні за фактами вбивства мера міста Кременчука та судді Автозаводського районного суду міста Кременчука продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 листопада 2018 року. Нагадаємо, трагічні події відбулися у 2014 році. Прокуратурою Полтавської області у 2015 році затверджено та скеровано до суду для розгляду по суті обвинувальні акти стосовно керівника телекомпанії та трьох осіб, серед яких колишній міліціонер, які обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді. 
Судовий розгляд триває. Прокуратурою Полтавської області протягом судового розгляду вносяться клопотання щодо продовження запобіжних заходів обвинуваченим саме у вигляді тримання під вартою, оскільки останні неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд. Таким чином, прокуратура унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу. Прес-служба прокуратури Полтавської області..». Також інші Інтернет ресурси з посиланням на прокуратуру Полтавської області поширили дану інформацію вказаного змісту. 
Вважає, що у даному тексті міститься негативна інформація щодо нього, а також вважає, що поширена інформація не відповідає дійсності, ображає і шокує, є образливою та принизливою, має наклепницький характер, принижує честь, гідність і ділову репутацію, як його, так і його родини. Прокуратура Полтавської області зображує його і родину перед суспільством, як людей з низькими духовними й соціальними цінностями, поширенням відносно нього недостовірних обвинувальних тверджень про вчинення ним злочинів, про його винність, як констатація факту, що дискредитують його в очах співгромадян, друзів, колег по роботі, мешканців Кременчука. 
Отже, вважає, що у досліджуваному тексті міститься негативна інформація щодо нього, яка виражена в образливій формі, так як відображає думку про його винуватість, дана інформація виражена у формі тверджень про факти. Тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 
Також вважає, що незаконним діями прокуратури Полтавської області йому завдані моральні страждання, які він оцінює в 1 000 000 грн.        Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2019 року  позов задоволено частково. Визнано недостовірною інформацію та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 прокуратурою Полтавської області на офіційному вебсайті «Прокуратура Полтавської області» у рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме: «… стосовно керівника телекомпанії…, …обґрунтовано…., неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…». Визнано недостовірною інформацію та такою, що порушує презумпцію невинуватості ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 прокуратурою Полтавської області на офіційному вебсайті «Прокуратура Полтавської області» у рубриці « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме: «… стосовно керівника телекомпанії…, …обґрунтовано…., неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…». 
Зобов`язано прокуратуру Полтавської області після набрання даним рішенням суду законної сили, з офіційного вебсайту «Прокуратура Полтавської області» (доменне ім`я: pol.gp.gov.ua) з рубрики «ІНФОРМАЦІЯ_2», спростувати недостовірну інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: «…стосовно керівника телекомпанії…, …обґрунтовано…., неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…». Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 2 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку. 
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , посилаючись на те, що воно підлягає зміні, так як суд не в повній мірі відобразив поширену недостовірну інформацію, а розмір відшкодування моральної шкоди замалий, а тому не може в повній мірі компенсувати ті моральні страждання внаслідок порушення його прав, та убезпечити його в майбутньому від протиправних дій з боку прокуратури Полтавської області.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що він є учасником судового провадження по справі за фактом вбивства мера міста та судді, яка набула широкого розголосу в Полтавській області, у тому числі через поширення інформації у засобах масової інформації.
Наразі дану справу розглядає Гадяцький районний суд Полтавської області та вирок по цій справі ще не ухвалювався.
Зазначав, що громадськості відомо, що по даній справі є 4 обвинувачених, що він є керівником телекомпанії, зокрема каналу « Візит », де він працює директором, а також те, що інший учасник судового провадження - ОСОБА_4 є колишнім міліціонером, так як працював в міліції. 
Вказував, що з поширеної інформації прокуратури Полтавської області вбачається, що вона поширена про факти, які підкріплені фотографіями з місця події, саме про нього, а його особу можна ідентифікувати.
При цьому вказує, що прокуратура свідомо використовувала такі фрази, щоб громадськість, яка буде знайомитись із вказаною інформацією безпосередньо на вебсайті, а також через ЗМІ, які поширили цю інформацію з посиланням на прокуратуру Полтавської області, змогли його ідентифікувати. 
Аналізуючи текст даної інформації, апелянт вказує, що вона місить негативну інформацію щодо нього :«ІНФОРМАЦІЯ_3, …стосовно керівника телекомпанії…, обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді…, …неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…, …унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу…», а за своєю структурою є актуальною (тобто вираженою у формі тверджень про факти), зокрема: зазначено, що він є одним із тих, хто винен «в умисному позбавленні життя мера міста та судді»; неодноразово здійснював тиск на потерпілу сторону та суд; його тримають під вартою, щоб він не зміг впливати на прокурорів та обвинувачених.
Отже, у досліджуваних висловлювання міститься негативна інформація щодо нього, яка виражена в образливій формі, дана інформація виражена у формі тверджень про факти, але є недостовірною, так як поширена за відсутності обвинувального вироку суду,який набрав законної сили.
Таким чином вважає, що рішення суду, в частині задоволення позовних вимог, підлягає зміні з зазначенням повного тексту поширеної недостовірної інформації, так як весь зміст поширеної інформації є недостовірним, негативним та образливим.
Окрім того, він не погоджується з розміром моральної шкоди, яка визначена до стягнення місцевим судом, вважає відповідну суму замалою, та такою, що не відповідає критерію який установлено ЄСПЛ.
З урахуванням викладеного просив суд змінити рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2019 року в частині задоволення позовних вимог.
Визнати недостовірною інформацію, та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 прокуратурою Полтавської області на офіційному вебсайті «Прокуратура Полтавської області» у рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_2»: 
«ІНФОРМАЦІЯ_3
…стосовно керівника телекомпанії…, обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді…
…неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…
…унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу…».
Визнати недостовірною інформацію, та такою, що порушує презумпцію його невинуватості ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 прокуратурою Полтавської області на офіційному вебсайті «Прокуратура Полтавської області» у рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_2»: 
«ІНФОРМАЦІЯ_3
…стосовно керівника телекомпанії…, обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді…
…неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…
…унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу…»;
Зобов`язати прокуратуру Полтавської області, після набрання рішенням суду законної сили, спростувати недостовірну інформацію, поширену на офіційному вебсайті «Прокуратура Полтавської області» у рубриці « ІНФОРМАЦІЯ_2 », шляхом розміщення на офіційному вебсайті «Прокуратура Полтавської області» у рубриці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » наступного тексту: «Повідомляємо, що поширена інформація, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_3
…стосовно керівника телекомпанії…, обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді…
…неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…
…унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу…»- є недостовірною». 
Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь 1 000 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списанням цих сум, з єдиного казначейського рахунку.
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2019 року залишити без змін.
Також із вказаним рішення не погодилась прокуратура Полтавської області, яка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та постановити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, в іншій частині рішення залишити без змін. А також стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Полтавської області судові витрати - судовий збір за подачу апеляційної скарги.
В обгрунтування апеляційної скарги вказано, що належних та допустимих доказів про те, що поширена публікація ІНФОРМАЦІЯ_1 прокуратурою Полтавської області на офіційному вебсайті у рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_2»: під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» поширено саме відносно позивача і цим порушено його особисті немайнові права, не надано та судом не встановлено. А підставою звернення до суду, ОСОБА_2 , вважає поширення саме відносно нього недостовірної інформації шляхом розміщення на офіційному сайті прокуратури Полтавської області під вказаним заголовком.
Зазначає, що зі змісту вказаної публікації вбачається, що остання не містить посилання на будь-яких конкретно визначених осіб, зокрема, особу позивача - ОСОБА_2 , а відтак його твердження про те, що інформація поширена саме відносно нього, не відповідає дійсності. 
У той же час, викладений у зазначеній публікації зміст відповідає дійсності та не спростований ОСОБА_2 доданими до позову доказами.
Зазначає, що прокуратурою Полтавської області не порушено будь-яких особистих немайнових прав позивача, а сам ОСОБА_2 , звертаючись до суду із вказаним позовом, належно не обґрунтував, яким саме чином спірна публікація порушила його права, оскільки вона носить лише загальний інформативний характер без зазначення обставин і фактів відносно конкретних осіб.
Також ОСОБА_2 фактично не доведено порушення його честі, гідності та ділової репутації, що було його процесуальним обов`язком відповідно до вимог ЦПК України, та є обов`язковою складовою юридичного правопорушення, наявність якого, може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи. 
Стосовно визнання районним судом недостовірною інформацію поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 прокуратурою Полтавської області на офіційному вебсайті «Прокуратура Полтавської області» у рубриці « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме: «… стосовно керівника телекомпанії…, …обґрунтовано…., неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…», апелянт зауважує, що будь-яких заперечень відносно того, що ОСОБА_2  не є керівником телекомпанії або доказів, які це спростовують не надано. Відтак, районний суд у своєму рішенні безпідставно зазначив те, що викладена прокуратурою Полтавської області інформація : «… стосовно керівника телекомпанії…» є недостовірною.
Разом з тим, апелянт не погоджується із висновками суду про те, що зазначене прокуратурою Полтавської області у публікації слово «…обґрунтовано….» також є недостовірною інформацією.
З контексту публікації, де зазначене наступне: «Прокуратурою Полтавської області у 2015 році затверджено та скеровано до суду для розгляду по суті обвинувальні акти стосовно керівника телекомпанії та трьох осіб, серед яких колишній міліціонер, які обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді».
Таким чином, слово «обґрунтовано» використано у сукупності із іншим словом «обвинувачуються». А отже зміст даного контексту зводиться до того, що на думку прокуратури Полтавської області керівник телекомпанії та три особи обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді.
Також вказував, що наразі кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 та інших слухається Гадяцьким районним судом, а отже Київським районним судом м. Полтави при визнанні інформації прокуратури Полтавської області про те, що керівник телекомпанії та три особи «обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді», вийшов за межі наданих повноважень та фактично розглянув питання, яке підлягає вирішенню судом при постановленні вироку у межах кримінального провадження.
Разом з тим апелянт не погоджується з висновками суду про те, що зазначена прокуратурою Полтавської області інформація :«… неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…»є недостовірною, оскільки надані позивачем документальні докази, що підтверджують недостовірність викладеної публікації, за датою їх складання не стосуються періоду у якому здійснено публікацію та не є належними щодо доведеності недостовірності викладених 26 вересня 2018 у публікації обставин.
Навпаки, зазначає, що з долучених відповідачем до матеріалів цивільної справи клопотань старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні від 01 серпня 2018 та 21 вересня 2019 про продовження тримання обвинуваченого під вартою вбачається, що однією із підстав для продовження ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначено про факти неодноразового намагання вплинути на потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Також доведеність зазначених обставин підтверджується задоволенням зазначених клопотань та винесення Гадяцьким районним судом ухвал у справі №532/308/15-к про продовження ОСОБА_2 строків тримання під вартою, у яких суд погодився із доводами сторони обвинувачення, щодо наявності обставин, які викладено у вищезазначених клопотаннях, зокрема щодо фактів впливу на потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Водночас, допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтвердили правильність зазначеної у публікації прокуратури Полтавської області інформації.
Зазначав, що за наявності зазначених доказів, у рішенні місцевого суду взагалі не вказано на підставі яких доказів суд прийшов до переконання про недостовірність цієї інформації, а також судом не мотивовано чому ним не беруться до уваги докази надані відповідачем.
Відносно визнання судом недостовірною інформацію, та такою, що порушує презумпцію невинуватості ОСОБА_2 , поширену прокуратурою Полтавської області: «…стосовно керівника телекомпанії…, …обґрунтовано…неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…», вказує, що відповідачем не зазначено про винуватість ОСОБА_2 , а навпаки проінформовано громадськість про стан розгляд у певного кримінального провадження судом, не порушуючи презумпцію невинуватості особи. При цьому у публікації зазначено, що на переконання органу прокуратури, обвинувачення є обґрунтованим, тобто таким, яким воно повинно бути згідно вимог КПК України.
Стосовно зобов`язання прокуратури Полтавської області після набрання даним рішенням суду законної сили, з офіційного вебсайту «Прокуратура Полтавської області» (доменне ім`я: pol.gp.gov.ua) з рубрики «ІНФОРМАЦІЯ_2», спростувати недостовірну інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: «…стосовно керівника телекомпанії…, …обґрунтовано…., неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…», апелянт зауважує, що згідно пунктів 24, 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний що способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація.
Суд не вправі зобов`язувати відповідача вчиняти ті дії, які не передбачені, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації.
А отже, визначений районним судом спосіб - зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію не ґрунтується на законі, оскільки не містить конкретний порядок і спосіб виконання.
Стосовно стягнення коштів у сумі 2 000,00 грн. моральної шкоди, зазначає, що прокуратурою Полтавської області не вчинялися винні та протиправні дії відносно ОСОБА_2 , а у позовній заяві не наведено обставин та підстав для застосування до відповідача деліктної відповідальності.
Також зазначав, що ОСОБА_2 не зазначено, а судом не встановлено і не обґрунтовано у рішенні підстави для стягнення 2 000,00 грн. та не наведено розрахунок моральної шкоди.
Відтак, зважаючи на необґрунтованість позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, позовні вимоги про стягнення завданої моральної шкоди не підлягають задоволенню.
На адресу Полтавського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу прокуратури Полтавської області від ОСОБА_2 , відповідно до якого просив суд апеляційну скаргу прокуратури Полтавської області залишити без задоволення, а його апеляційну скаргу задовольнити.
В обґрунтування відзиву вказував, що апеляційна скарга подана та підписана не уповноваженою особою, зокрема представник відповідача не є адвокатом, а тому провадження за апеляційною скаргою представника має бути закрито.
Зазначав, що відповідач помилково вказує на те, що у разі не зазначення його імені таку інформацію не можна вважати поширеною відносно нього. Оскільки у відповідності до ст.11 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 02 жовтня 1992 року інформація про фізичну особу (персональні дані) - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Також вказував, що ним було долучено до позовної заяви рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 лютого 2017 року, де за обставинами справи відносно нього, також, без зазначення імені була поширена інформація, яка порушує презумпцію невинуватості, і суд апеляційної інстанції прийшов до переконання, що ця інформація, навіть без зазначення його імені, поширена відносно нього, а тому визнав даний факт.
Вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку з урахуванням відомостей та їх сукупності, що вказана інформація поширена відносно нього.
Вказував, що відповідачем не доведено в суді першої інстанції, що поширена інформація відносно нього «...стосовно керівника телекомпанії..., ...обґрунтовано..., неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд...», тобто, що він нібито вчиняв протиправні дії відносно потерпілих та суду, є достовірною та не надав на підтвердження вказаних обставин належні, допустимі та достовірні докази.
Долучені клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, які є суб`єктивною думкою конкретної особи у кримінальному провадженні під час судового розгляду, не є доказом в розумінні ЦПК України, у тому числі з огляду на їх є належність, допустимість і достовірність, також не наводять доказів того, що нібито ним чинились протиправні дії відносно суду, який розглядає справу, або потерпілих, а також до клопотання не долучались докази здійснення тиску на потерпілих або  суд.
Зазначав, що допитані в якості свідків відповідача представник потерпілої у кримінальному провадженні ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_6 повідомили суду, що я не здійснював тиск на потерпілих і погроз з моєї сторони не було.
Також вказував на те, що ним до суду першої інстанції надані докази недостовірності поширеної інформації, які є належними, допустимими і достовірними. При цьому, відповідач помилково вказує на те, що вони не стосуються нібито періоду поширення інформації. Отже, ОСОБА_2 зазначає, що, вказані докази, які датовані до дати поширення інформації, свідчать про відсутність з його сторони будь-яких протиправних дій відносно потерпілих або суду, як і інших учасників судового провадження, на момент поширення такої інформації.
ОСОБА_2 вказує на те, що доводи апеляційної скарги відповідача жодним чином не спростовують факту порушення відносно нього презумпції невинуватості, які наведені ним, як в позовній заяві так і в поданій ним апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, а суд першої інстанції прийшов до правильного висновку що інформація, яка поширена відповідачем, порушує презумпцію його невинуватості.
Також зазначав, що він має право на спростування недостовірної інформації, а також, на його думку вказана інформація мала б бути видалена з вебсайту.
Щодо стягнення моральної шкоди, то зазначив, що ним наведене правове обгрунтування стягнення моральної шкоди, як в позовній заяві так і в його апеляційній скарзі.
Також ОСОБА_2 подано заяву в якій останній вказував, що у зв`язку з розглядом 19 травня 2020 року у Гадяцькому районному суді Полтавської області він не зможе прийняти участі в апеляційному провадженні. 
Апеляційний суд розцінює вказану заяву, як підтвердження того, що ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.
Представник Державної казначейської служби України, будучи належно повідомленим, в судове засідання не з`явився,
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Клопотання від сторін про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.
Колегія суддів, в силу приписів ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе слухання справи за відсутності сторін.
Апеляційний суд, перевіривши законність та обгрунтовність рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокуратури Полтавської області та про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам. 
Згідно п. 2 ч. 1 с. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи Гадяцький районний суд Полтавської області розглядає кримінальну справу №532/308/15-к по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27, п.п.6, 11, 12 ст.115 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27, п.п. 6, 11, 12, ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.379, п.п.6, 11, 12, 13, ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.2 ст.324 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.377, п.п.6, 11, 12, 13, ч.2 ст.115 КК України.
Стороною обвинувачення у даній справі є прокуратура Полтавської області. 
26 вересня 2018 року Гадяцьким районним судом Полтавської області ОСОБА_2 та іншим особам у даному кримінальному провадженні продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 листопада 2018 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному вебсайті Прокуратура Полтавської області (доменне ім`я: pol .gp.gov.ua) була опублікована інформація наступного змісту: «…26 вересня 2018 ІНФОРМАЦІЯ_3. Саме завдяки принциповій та наполегливій позиції прокуратури Полтавської області 4 обвинуваченим в резонансному кримінальному провадженні за фактами вбивства мера міста Кременчука та судді Автозаводського районного суду міста Кременчука продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 листопада 2018 року. Нагадаємо, трагічні події відбулися у 2014 році. Прокуратурою Полтавської області у 2015 році затверджено та скеровано до суду для розгляду по суті обвинувальні акти стосовно керівника телекомпанії та трьох осіб, серед яких колишній міліціонер, які обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді. Судовий розгляд триває. Прокуратурою Полтавської області протягом судового розгляду вносяться клопотання щодо продовження запобіжних заходів обвинуваченим саме у вигляді тримання під вартою, оскільки останні неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд. Таким чином, прокуратура унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу. Прес-служба прокуратури Полтавської області..».
Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що встановлені обставини справи та оцінені в сукупності наявні у справі докази, є підставою для визнання недостовірною інформацію та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 прокуратурою Полтавської області на офіційному вебсайті «Прокуратура Полтавської області» у рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_2».
Також місцевий суд вважає, що дана інформація безпосередньо стосується ОСОБА_2 , як керівника телекомпанії, і тому повинна бути спростована. Інформація щодо особи, яка обґрунтовано обвинувачується підлягає доведенню в суді і повинна бути встановлена вироком суду, який набрав законної сили.
Разом з тим, суд приходить до висновку, що в результаті поширення недостовірної інформації про позивача, останньому завдано моральну шкоду.
За викладених обставин, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, ступінь зниження ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, який зазнав змін внаслідок поширення щодо позивача недостовірної інформації, що є предметом судового розгляду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 2 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку.
Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками місцевого суду, оскільки вони не відповідають нормам матеріального права.
Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Види особистих немайнових прав фізичної особи передбачено ст. 270 ЦК України.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Згідно ст. 275 ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.
За приписами ч. 1ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право вимагати спростування цієї інформації.
Згідно ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Частиною 2 ст. 47-1Закону України «Про інформацію» передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.15постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної особистості, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Суд ураховує положення ч. 1ст. 34 Конституції України та ч. 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якими закріплено право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна , Прагер і Обершлік ) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Свобода преси надає громадськості один з найкращих засобів отримання інформації та формування ідей та ставлення до політичних лідерів.
 Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого ст. 19 (Lingens v. Austria, рішення від 8 липня 1986).
Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalemv.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).
Згідно з п.п. 19, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів приходить до висновку, що місцевим судом допущено порушення норм матеріального права та зроблені помилкові висновки щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині вимог щодо визнання недостовірною інформацію та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію та такою, що порушує презумпцію його невинуватості, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 прокуратурою Полтавської області на офіційному вебсайті «Прокуратура Полтавської області» у рубриці « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме: «…стосовно керівника телекомпанії…, …обґрунтовано…., неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…» та зобов`язання прокуратуру Полтавської області після набрання даним рішенням суду законної сили, з офіційного вебсайту «Прокуратура Полтавської області» (доменне ім`я: pol.gp.gov.ua) з рубрики «ІНФОРМАЦІЯ_2», щодо спростування такої інформації, а також стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 2 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Відповідно до ст. 297 ЦК України Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява №8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява №36650/03)).
Аналіз наявних в матеріалах справи доказів свідчить про те, що в відповідача не було умислу на вчинення дій щодо поширення недостовірної інформації щодо позивача у справі.
Опублікувавши інформацію відносно позивача, прокуратура Полтавської області використала право передбачене ст. 34 Конституції України, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Розповсюджена інформація прокуратурою Полтавської області на офіційному вебсайті є оціночним судженням і спростуванню не підлягає. Дану інформацію не можна розцінювати як порушення принципу (презумпції) невинуватості та наявності підстав для цивільно-правової відповідальності. 
Колегія суддів вважає, що задоволення позовних вимог в зазначеній частині не відповідає зазначеним вище нормам матеріального права та по своїй суті становить непропорційне втручання в право на свободу вираження поглядів передбачених ст. 10 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 , а тому рішення суду на підставі п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Між тим, ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи та в силу приписів п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Оскільки апеляційний суд відмовляє у задоволенні позову, вимоги апеляційної скарги прокуратури Полтавської області задовольняються, а позивач звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, тому колегія суддів вважає за необхідне компенсувати відповідачу витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3876,40 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 374, ст. 379, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокуратури Полтавської області задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2019 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . 
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2019 року залишити без змін.
Компенсувати прокуратурі Полтавської області витрати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3876,40 (три тисячі вісімсот двадцять шість гривень 00 коп.) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий:                                                                       Л.М. Хіль

Судді:                                                                        С.Б. Бутенко 

                                                                               О.І. Обідіна