Справа № 306/668/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        04 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Мацунича М.В., 
за участі секретаря – Кухта М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Свалявського районного суду від 21 жовтня 2019 року (головуюча суддя Жиганська Н.М.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі: Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що згідно укладеного договору № б/н від 17.02.2012 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Банк указував, що такий договір укладено шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі: Умови).
Зазначав, що підписана відповідачем анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31.01.2019 Банк нарахував йому заборгованість у розмірі 11650,83 грн, а саме: 3221,78 грн - заборгованість за кредитом; 6598,06 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 800,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 530,99 грн - штраф (процентна складова).
Посилаючись на дані обставини, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11650,83 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Свалявського районного суду від 21 жовтня 2019 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 17.02.2012 на суму 3221,78 грн - заборгованість за кредитом, а також сплачені судові витрати у сумі 1921 грн.
На це рішення Банк подав апеляційну скаргу в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду в цій частині та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку про стягнення відсотків, пені та штрафів – задовольнити.
Доводи апеляційної скарги Банку зводяться до того, що сторони уклали кредитний договір, шляхом приєднання (ст. 634 ЦК України); у даній справі відповідач не заперечував Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг, а тому місцевий суд помилково взяв до уваги висновок наведений у постанові Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, в якій за обставинами справи позичальник заперечував Тарифи та Умови; відсутність підпису ОСОБА_1 на Тарифах, Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про не укладення кредитного договору; місцевий суд, встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, не мав підстав відмовити у задоволенні вимоги про стягнення відсотків.
Оскільки ОСОБА_1 рішення суду не оскаржила, апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції –
у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення (про стягнення тіла кредиту).
       Відповідач судове засідання не з`явилась. Про дату,час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 144). Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності відповідача. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Встановлено та вбачається із матеріалів справи, що на обґрунтування своїх вимог Банком було подано «Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», яку 17.02.2012 підписала ОСОБА_1 (а.с.7). 
У цій анкеті-заяві зазначено, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає між ОСОБА_1 і Банком договір про надання банківських послуг.
В анкеті-заяві вказано, що ОСОБА_1 ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які були надані їй у письмовому вигляді.
До позовної заяви Банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD» (а.с.8); додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-32).
Згідно з наданим Банком розрахунком станом на 31.01.2019 Банк нарахував відповідачу заборгованість у розмірі 11650,83 грн, а саме: 3221,78 грн - заборгованість за кредитом; 6598,06 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 800,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 530,99 грн - штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги, просив стягнути тіло кредиту, відсотки, а також неустойку: пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.
Апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про стягнення відсотків, пені та штрафів.
Встановлено, що в анкеті-заяві від 17.02.2012 не зазначено процентну ставку, тобто розмір відсотків за користування кредитом. 
Позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг – як невід`ємні частини спірного договору.
Однак, позивачем не доведено яку саме картку отримано ОСОБА_1 із даного переліку, який стосується видів карт «Універсальна», при цьому у анкеті-заяві вказано, що ОСОБА_1 виявила бажання отримати дебетову особисту картку (а.с.7, зворот). 
Матеріали справи не містять підтверджень, який саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи, на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у розмірах і з порядком нарахування, зазначеному в документах, що додані Банком до позовної заяви.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.02.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04.04.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, колегія суддів вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві від 17.02.2012, яка безпосередньо підписана ОСОБА_1 .
Відтак позивач не довів факту прийняття ОСОБА_1 запропонованих йому умов щодо розміру відсотків, пені та штрафів.
Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15).
У справі, що розглядається Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (розміщені на сайті: https://privatbank.ua/), які містяться в матеріалах даної справи – не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. 
Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення строків виконання зобов`язання. 
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення відсотків та неустойки у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
З урахуванням наведеного, відсутні підстави вважати, що при підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 , АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Оскільки анкета-заява від 17.02.2012 не містить умов про строк повернення кредиту (користування ним), не містить відомостей про отримання конкретної картки (серед чотирьох зазначених на а.с. 8), тому сам по собі розрахунок заборгованості не свідчить про те, що з ОСОБА_1 досягнуто домовленості про розмір відсотків, пені та штрафів. 
Відтак не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення відсотків у сумі 6287,15 грн, пені в сумі 800,00 грн та штрафів 500,00 грн (фіксована частина) і 530,99 грн (процентна складова).
Виходячи з наведеного та враховуючи межі доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Зважуючи на викладене, керуючись нормами ст.368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст.381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Свалявського районного суду від 21 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків, пені та штрафів – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 05 червня 2020 року.

Головуюча:         

Судді: