ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2020 р.	Справа № 520/675/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.02.20 року по справі № 520/675/2020
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, як працівнику МВС, ОСОБА_1 з 07.10.2009 по 17.04.2017;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за вислугу років, як працівнику МВС, ОСОБА_1 , починаючи з 07.10.2009 з урахуванням виплачених коштів, компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат в розмірах відповідно до пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру, та виплачувати на банківський рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області надати звіт про виконання постанови після набрання нею законної сили.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області протиправно відмовлено позивачу у поновленні виплати пенсії з 07.10.2009.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до розгляду до Харківського окружного адміністративного суду, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як свідчать матеріали справи, 22.09.2017 представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, як працівнику МВС з 07.10.2009 у розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру (а.с. 9).
Судовим розглядом встановлено, що листом від 06.10.2017 №1919/Ш-14 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області повідомлено позивача, що між Україною та Ізраїлем немає будь-якого міжнародного договору щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців.
Не погоджуючись з наданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області відповіддю позивач звернувся до суду з позовом.
Матеріалами справи підтверджено, що постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 у справі № 638/15911/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 - протиправними.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 18.04.2017 року.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії з 07.10.2009 року по 17.04.2017 року - залишено без розгляду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати протягом 30 днів з дня набрання постанови законної сили звіт про виконання судового рішення, що передбаченого частиною 1 статті 267 КАС України.
Судовим розглядом встановлено, що позивач скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 у справі № 638/15911/17, проте ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.01.2018 по справі № 638/15911/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду скаржнику та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2018 по справі № 638/15911/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто позивачу. 
Залишаючи без розгляду позовні вимоги у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 по 17.04.2017, Дзержинський районний суд м. Харкова у рішенні від 06.12.2017 прийшов до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, тобто з 18.04.2017, який відліковується від первинного звернення позивача до суду – з 18.10.2017.
В адміністративному позові зазначено, що позивач змушений вдруге звернутися до суду з позовом про перерахунок та поновлення виплати пенсії за вислугу років, як працівнику МВС починаючи з 07.10.2009 з урахуванням виплачених коштів, компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат в розмірах відповідно до пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру, та виплачувати на банківський рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».
Постановляючи ухвалу про залишення адміністративного позову без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені з пропуском строків звернення до суду та матеріали справи не містять нових доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України №1058-ІV) щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено     міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
За змістом зазначеного рішення, оспорюваними нормами Закону України №1058-IV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Так, з 07.10.2009 порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України №1058-IV з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Отже, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України №1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплату якої було припинено на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу пенсійні органи мають відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
Проте, наявність обов`язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності дотримання процесуальних строків щодо захисту свого права. Після прийняття та опублікування Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 та не відновлення виплати пенсії позивачу, останній повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №426/7157/16-а.
Крім того, позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання, про що вказано у Рішенні Конституційного Суду України №     25-рп/2009, яке є безумовною підставою для поновлення виплати призначеної пенсії позивачу як особі, яка проживає за межами України.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Як вже вище зазначалось, непогодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відсутність законних підстав для поновлення пенсії ОСОБА_1 , оформленого листом від 06.10.2017 вих. №1919/Ш-14, позивач 17.10.2017 первинно подав позов до Дзержинського районного суду м. Харкова. 
Позовні вимоги в частині визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії з 07.10.2009 по 17.04.2017 постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 залишено без розгляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 КАС України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Позивач, з урахуванням положень ч. 4 ст. 240 КАС України, повторно звернувся до Харківського окружного адміністративного суду та як на підставу усунення недоліків позовної заяви, яка в частині залишена без розгляду рішенням     Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 у справі №638/15911/17, посилається на правову позицію викладену у Постанові Верховного Суду у справі №646/6250/17, в якій суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.
Проте, в спірних правовідносинах, відповідач, як уповноважений орган безумовно повинен поновити виплату раніше призначеної пенсії, водночас таке поновлення можливе після отримання відповідної заяви про поновлення виплати пенсії від особи. 
Колегія суддів зазначає, що позивач з 07.10.2009 по 17.04.2017 з відповідною заявою не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а тому відсутній факт порушення прав органом, що призначає і виплачує пенсію.
Крім того, звертаючись 17.10.2017 з позовом до Дзержинського районного суду м. Харкова з вимогами за період з 07.10.2009 по 17.04.2017, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, встановлений положеннями ст. 99 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017).
Повторно звертаючись до суду, а саме з вказаним адміністративним позовом з вимогами до відповідача за період з 07.10.2009 по 17.04.2017 позивачем не надано до суду нових та/або додаткових підстав для поновлення строку звернення до суду, які б можна було вважати поважними.
Враховуючи вказане вище, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач звернувся з позовною заявою вперше 17.10.2017 не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду, права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, тобто з 18.04.2017, який відліковується від первинного звернення позивача до суду – з 17.10.2017, тому вимоги щодо поновлення та виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 по 17.04.2017 заявлені з пропуском строків звернення до суду, відтак наявні підстави для залишення позову без розгляду.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року по справі №520/675/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Відлік означеного строку відраховується від дати отримання копії постанови та продовжується на строк дії карантину, встановленого   постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", із змінами, внесеними    постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239.
Головуючий суддя 	(підпис)	С.С. Рєзнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.О. Бегунц    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  29.05.2020 року