ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua                                                       
Головуючий суддя у першій інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2020 року                                                                                       Справа № 826/7919/18
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді                       Епель О.В., 
суддів:                                              Степанюка А.Г., Федотова І.В.,
за участю секретаря                     Лісник Т.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 січня 2020 року у справі

за позовом                      ОСОБА_1 

до                               Київського міського військового комісаріату 
Міністерства оборони України,
Міністерства оборони України

про                               визнання бездіяльності протиправною 
та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України (далі – відповідач-1), Міністерства оборони України (далі – відповідач-2) про:
- визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975;
- зобов`язання Міністерства оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975;
- визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відсутності вимоги до Міністерства оборони України про призначення позивачу спірної одноразової грошової допомоги;
- зобов`язання Київського міського військового комісаріата надіслати до Міністерства оборони України письмову вимогу про призначення позивачу спірної допомоги.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.09.2018, яке набрало законної сили 08.01.2019, адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975;
- скасовано рішення Міністерства оборони України від 07.07.2017 № 71 у частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності IІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;
- зобов`язано Київський міський військовий комісаріат надіслати до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, документи для розгляду питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975;
- зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності IІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, установленому законом, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
На підставі та на виконання вказаного судового рішення Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження № 57790244.
19.12.2019 до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником.
Зазначена заява вмотивована тим, що ОСОБА_2 є дружиною та спадкоємцем померлого ОСОБА_1 – позивача у цій справі та стягувача у виконавчому провадженні № 57790244, відкритому на підставі виконавчого листа №826/7919/18, виданого на виконання судового рішення в цій справі, яке боржником не виконано.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 січня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження № 57790244.
Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції застосував висновки Верховного Суду та виходив з того, що заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можлива на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, що набрало законної, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.
При цьому, суд встановив, що заявник ОСОБА_2 є дружиною та правонаступником ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач – Міністерство оборони України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог відповідач посилається на те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва і що суд повинен був закрити провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача.
Крім того, апелянт стверджує, що він не був повідомлений судом першої інстанції про дату та час розгляду вказаної заяви ОСОБА_2 .
З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження на правонаступника.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Відповідачем подано клопотання про відкладення судового розгляду.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2020, які занесені до протоколу судового засідання, у задоволенні вказаного клопотання відповідача відмовлено та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України, з урахуванням того, що наявні у справі матеріали є достатніми для її вирішення апеляційним судом.
Разом з тим, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції.
Згідно зі статтею 6 КАС України та статтею 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду – без змін з наступних підстав.
Обставини, установлені судом першої інстанції.
15.11.2018 Окружним адміністративним судом м. Києва на виконання рішення суду від 10.09.2018, прийнятого в цій справі, було видано виконавчі листи.
За вказаними виконавчими листами було відкрито виконавче провадження №  57790244, стягувачем в якому є ОСОБА_1 .
27.10.2018 стягувач ОСОБА_1 помер.
Заявник ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_1 (свідоцтво про одруження від 04.06.1949 серії НОМЕР_1 ).
Станом на дату звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, рішення суду у справі № 826/7919/18 не виконано.
Нормативно-правове обґрунтування.
Так, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 379 КАС України передбачено, що в разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Разом з тим, статтею 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, метою виконавчого провадження є забезпечення повного та всебічного виконання відповідного виконавчого документа, зокрема виконавчого напису нотаріуса, що полягає в забезпеченні виконання боржником його зобов`язань та в задоволенні вимог належного стягувача.
При цьому, здійснення заміни сторони відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливо на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.
Разом з тим, правовідносини щодо виплати соціальної допомоги, зокрема одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, допускають правонаступництво.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , який помер, є стороною (стягувачем) виконавчого провадження № 57790244 щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, а заявник ОСОБА_2 – дружиною зазначеного стягувача та його спадкоємницею.
З огляду на це та враховуючи, що відповідне судове рішення (щодо виплати присудженої стягувачу соціальної допомоги) на теперішній час боржником не виконано, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність достатніх та необхідних правових підстав для заміни сторони стягувача у вказаному виконавчому провадженні на його правонаступника, яким є   ОСОБА_2 .
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 2а-5544/11 та від 24.04.2018 по справі № 2а/0612/649/11.
При цьому, колегія суддів також приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 12.03.2009 у справі «Матківська проти України» (заява № 38683/04), про те, що виконання рішення є другим етапом судового провадження і право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Доводи апелянта про те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва і що суд повинен був закрити провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на вищевикладене.
Крім того, аналізуючи норми законодавства, які наведені апелянтом у його скарзі, зокрема пункти 3, 4 статті 1219 ЦК України, що визначають коло прав, які не підлягають спадкуванню (право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; право на аліменти, пенсію, допомогу та інші виплати, установлені законом), апеляційний суд зазначає, що такі норми не поширюються на спірні правовідносини, оскільки стосуються потенційного права померлої особи, що не було нею реалізовано та/або захищено судом.
Водночас, як відзначалося вище, можливість правонаступництва у виниклих у цій справі правовідносинах прямо передбачена статтею 1227 ЦК України, оскільки вказане право позивачем було реалізовано і захищено судом, а в даному випадку існують правовідносини щодо виконання відповідного судового рішення та виплати конкретної допомоги, вже присудженої позивачу, на користь його правонаступника.
Твердження апелянта про те, що суд повинен був закрити провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача, колегія суддів до уваги не приймає як безпідставні і такі, що засновуються на неправильному тлумаченні норм ст. 238 КАС України.
При цьому, надаючи оцінку наведеним доводам апеляційної скарги, судова колегія відзначає, що на момент вирішення спору в цій справі по суті позовних вимог (вересень 2018 року) позивач ОСОБА_1 був живим.
Доводи апелянта про те, що він не був повідомлений судом першої інстанції про дату та час розгляду вказаної заяви ОСОБА_2 , спростовуються матеріалами справи /т. 1 а.с. 140/.
Перевіряючи ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги правові висновки, викладені в рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог ст.  242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Отже, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 січня 2020 року – без змін.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 січня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 19 травня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: