П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3115/19	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Коваля М.П.,
                   суддів  - Домусчі С.Д.,
                                - Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року, прийняту у складі суду судді Гордієнко Т.О. в місті Миколаїв про закриття провадження в частині позовних вимог по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії,-  

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - Відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просила:
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області поновити, перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно чинного пенсійного законодавства, в тому числі згідно Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» без обмежень за ознакою її місця проживання за період з 01.12.2017 по 05.04.2019 року згідно заяви від 25.07.2017 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за період жовтень 2017 року - листопад 2017 року згідно пенсійного законодавства, чинного з жовтня 2017 року, в т.ч. згідно Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та виплатити різницю між вже виплаченою пенсією за цей період та перерахованою;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію з 05.04.2019 року згідно пенсійного законодавства, чинного з 01.10.2017 року, в тому числі, Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та виплатити різницю між вже виплаченою пенсією за період з 05.04.2019 та перерахованою.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ у Миколаївській області поновити, перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно чинного пенсійного законодавства, в тому числі згідно Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» без обмежень за ознакою її місця проживання за період з 01.12.2017 по 05.04.2019 року згідно заяви від 25.07.2017 року.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції про закриття провадження в частині позовних вимог, ОСОБА_1 звернулася до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати цю ухвалу з огляду на те, що ухвала винесена без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на невідповідність оскаржуваної ухвали принципам ч. 3 ст. 2 КАС України з огляду на те, що застосовування п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України не відповідає суті позовних вимог Позивача. Апелянт зазначає, що по суті справа не розглядалась, тим більш, що «передчасність» не передбачена ніяким законом, чи нормативним актом, якщо прийняти до уваги, що рішення Управління Пенсійного фонду № 56/2 прийняте 02.08.2017р., а рішення суду по справі № 814/402/18 датоване 29.05.2018 року. Також скаржник відзначає, що окремі положення рішення суду по справі № 814/402/18 потребують окремої уваги, а саме в цьому рішенні суду є протилежні по змісту і по суті констатації з одного і того ж питання. На думку апелянта, той факт, що підставою відмовного рішення Управління Пенсійного фонду була відсутність підтвердження місця реєстрації в Україні, а мотивом відмовного рішення суду є, так звана, «передчасність», свідчить про відсутність підстав для закриття провадження по справі в частині позовних вимог.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Закриваючи провадження в частині позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ у Миколаївській області поновити, перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно чинного пенсійного законодавства, в тому числі згідно Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» без обмежень за ознакою її місця проживання за період з 01.12.2017 по 05.04.2019 року згідно заяви від 25.07.2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що наявне таке, що набрало законної сили рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (справа № 814/402/18). 
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Зазначена обставина, встановлена після відкриття провадження у справі є підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанцій, у лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (на теперішній час ГУ ПФУ у Миколаївській області), в якому просила:
- зобов`язати УПФ поновити виплату пенсії з грудня 2017 року в розмірі, відповідно до норм чинного пенсійного законодавства;
- стягнути з УПФ матеріальну шкоду в сумі 1  280,00 грн. відповідно до суми судового збору, за заявами до місцевого суду з позовами до ЦОУПФ України м. Миколаєва Миколаївської області;
- стягнути моральну шкоду в сумі 1 грн, за необхідність доказування що закони та інші нормативно-правові акти приймаються відповідно до Конституції та повинні їй відповідати.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року по справі № 814/402/18, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України       м. Миколаєва Миколаївської області (на теперішній час ГУ ПФУ у Миколаївській області) у повному обсязі. Вказане судове рішення набрало законної сили.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним твердження суду першої інстанції про недопустимість повторного звернення із вимогами, щодо яких є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, зважаючи на п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, як основної засади судочинства - обов`язковість судового рішення та необхідність дотримання принципу правової визначеності.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року по справі № 814/402/18 набрало законної сили, не скасоване судами апеляційної/касаційної інстанцій, з огляду на що підлягає виконанню та не дозволяє суду, в силу положень п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України та п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, за наявності судового рішення продовжувати розгляд нового позову, поданого за тих саме умов (однакові учасники справи, предмет та підстави позову).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично зводяться до її незгоди з рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року по справі № 814/402/18, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим не приймаються судовою колегією до уваги. При цьому колегія суддів звертає увагу, що ті обставини, що рішення Управління Пенсійного фонду № 56/2 прийняте 02.08.2017р., а рішення суду по справі № 814/402/18, у межах якого суди дійшли висновку про передчасність позовних вимог, датоване 29.05.2018 року, свідчать лише про наявність підстав для оскарження таких рішень в касаційному порядку, проте не свідчать про відсутність такого що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на день звернення до суду із позовом у справі № 400/3115/19 було таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими ж самими сторонами, про той саме предмет і з тих самих підстав, що, в свою чергу, є обов`язковою підставою для закриття провадження у справі, згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України та п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Разом з чим, колегія суддів зауважує, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06 жовтня 2015 року вказано, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип «правової визначеності», який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу «остаточності рішення», згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою потворного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Brumarescu v. Romania» від 28 листопада 1999 року вказано, що «право на справедливий судовий розгляд», гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип «юридичної визначеності», згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ у Миколаївській області поновити, перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно чинного пенсійного законодавства, в тому числі згідно Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» без обмежень за ознакою її місця проживання за період з 01.12.2017 по 05.04.2019 року згідно заяви від 25.07.2017 року при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для її скасування або зміни - відсутні. 
Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року про закриття провадження в частині позовних вимог по справі № 400/3115/19 - залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року по справі № 400/3115/19 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити, перерахувати та виплатити пенсію за віком згідно чинного пенсійного законодавства, в тому числі згідно Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» без обмежень за ознакою її місця проживання за період з 01.12.2017 по 05.04.2019 року згідно заяви від 25.07.2017 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     С.Д. Домусчі

Суддя:                                                                                     О. О. Кравець