Постанова
Іменем України
 
10 квітня 2020 року                      
м. Київ
 
справа № 204/3667/16-ц
провадження № 61-41055св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року у складі судді Самсонової В. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»                      (далі - ТОВ «Порше Мобіліті», товариство) звернулося до суду з позовом,                          у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило в рахунок погашення заборгованості     ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 липня                 2012 року № 50005283 у розмірі 201 480,57 грн, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль VW, модель Touareg NF, кузов №     НОМЕР_1 , шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною у розмірі 548 421,72 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 23 липня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50005283, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 411 316,29 грн на придбання автомобіля та кредит у розмірі 151 962,60 грн на сплату страхових платежів згідно з договором страхування. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 03 серпня 2012 року між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 50005283, за умовами якого ОСОБА_1 передано у заставу ТОВ «Порше Мобіліті» автомобіль Volkswagen, марки Touareg NF, кузов №     НОМЕР_1 . Починаючи з листопада 2015 року відповідач належно не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з цим 21 грудня 2015 року ОСОБА_1 направлявся лист-вимога щодо дострокового повернення кредиту; 27 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. вчинено виконавчий напис № 76, яким звернено стягнення на предмет застави, 10 лютого 2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження. На виконання виконавчого напису 13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 сплатив 745 401,51 грн, несплаченим залишається тіло кредиту у розмірі                      142 639,70 грн, крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань                 ТОВ «Порше Мобіліті» понесло збитки у розмірі 58 840,87 грн на сплату юридично-консультаційних послуг, пов`язаних із супроводом виконавчого провадження та стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від                         15 лютого 2018 року у позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до реалізації предмета застави відповідачем повністю виконана вимога про дострокове погашення всієї суми кредиту, процентів та штрафних санкцій, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 201 480,57 грн є необґрунтованими.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня                      2018 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від                         15 лютого 2018 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін і надав їм належну правову оцінку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ТОВ «Порше Мобіліті», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження; витребувано справу з Красногвардійського районного суду                            м. Дніпропетровська. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини справи, не врахували, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість за кредитним договором через вісім місяців від дня вчинення виконавчого напису нотаріуса, у якому заборгованість розраховувалася за обмінним курсом, дійсним на дату вчинення виконавчого напису; суди мали перевірити, чи відповідач сплатив усю суму кредиту, еквівалентну 50 874,00 дол. США, відповідно до обмінного курсу, чинного на момент повернення коштів; суди не застосували статті 1048, 1056-1 ЦК України, не стягнули проценти за користування кредитом за період з моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса до моменту сплати заборгованості, не надали оцінку розрахунками позивача та не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 127/22797/15-ц, у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі № 760/8192/15-ц, від 25 квітня 2018 року у справі                № 754/1572/16-ц.
У жовтні 2018 року ОСОБА_1  надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалені в справі судові рішення - без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 23 липня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50005283, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 411 316,29 грн, що еквівалентно 50 874,00 дол. США, на придбання автомобіля Volkswagen, модель Touareg NF, кузов №  НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2967 куб. см, рік випуску - 2012, зі строком кредитування 60 місяців та зміною процентною ставкою.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 03 серпня     2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу № 50005283, за яким відповідачем передано у заставу позивача автомобіль Volkswagen, модель Touareg NF, державний номерний знак НОМЕР_2 , заставною вартістю 411 316,29 грн.
Додатковими угодами до кредитного договору від 23 липня 2012 року                                № 50005283 сторони погодили збільшення періоду погашення кредиту до                         84 місяців, змінено адресу реєстрації  ОСОБА_1 .
10 липня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1   укладено договір про внесення змін/додаткова угода № 1 до кредитного договору від               23 липня 2012 року № 50005283, відповідно до умов якого  ОСОБА_1   отримав кредит у сумі 151 962,60 грн, що еквівалентно 12 921,99 дол. США, для сплати страхових платежів згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту від 09 липня 2014 року, укладеного з АТ СК «АХА Страхування».
21 грудня 2015 року  ТОВ «Порше Мобіліті» надіслало ОСОБА_1 огли лист-вимогу за вих. № 50005283 щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.
27 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. на договорі застави від 03 серпня 2012 року вчинено виконавчий напис № 76, звернено стягнення на автомобіль Volkswagen, модель Touareg NF, державний номерний знак НОМЕР_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у загального розмірі 745 404,44 грн за простроченими черговими платежами, неустойка та сума кредиту до повернення.
10 лютого 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції Бєльським О. С. відкрито виконавче провадження № 50123234 з виконання виконавчого напису нотаріуса від 27 січня 2016 року. 
12 жовтня 2016 року  ОСОБА_1 перерахував ТОВ «Порше Мобіліті» 745 404,44 грн.
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції Бєльського О. С. від 13 жовтня 2016 року закінчено виконавче провадження. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                       № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX).
У пункті 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги (далі - ЦПК України 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України 2017 року під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до пункту 3.2 кредитного договору пред`явило позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату прострочених платежів; у зв`язку з невиконанням такої вимоги, ТОВ «Порше Мобіліті» отримало виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави.  
До звернення стягнення на автомобіль Volkswagen, модель Touareg NF, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 сплатив суму заборгованості за кредитним договором, на погашення якої вчинявся виконавчий напис, у розмірі 745 404,44 грн.
Після цього ТОВ «Порше Мобіліті» подало до виконавчої служби заяву про те, що борг ОСОБА_1 сплачено в повному обсязі та державний виконавець відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції Бєльський О. С. виніс постанову від  13 жовтня 2016 року про закінчення виконавчого провадження.
Установивши зазначені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки заявлені ТОВ «Порше Мобіліті» вимоги про стягнення будь-якої іншої заборгованості за кредитним договором після дострокового повернення частини кредиту, що залишився до сплати, погашення прострочених чергових платежів та неустойки, є необґрунтованими.  
Перевіряючи доводи касаційної скарги про те, що повернення кредиту мало здійснюватися у гривнях з визначеним еквівалентом платежу у іноземній валюті на момент погашення заборгованості ,та отриманих на виконання виконавчого напису нотаріуса коштів не вистачило для повної сплати заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд виходить з наступного. 
Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.
Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.
Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.
До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.
Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку і застосовуються у фінансовій звітності підприємств.
Разом з тим, коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток; «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи.
До такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року                     у справі № 750/8676/15-ц.
У цій справі ТОВ «Порше Мобіліті» як кредитор, звернувшись у січні 2016 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. із заявою про вчинення виконавчого напису, відповідно до статей 6, 627 ЦК України самостійно визначило спосіб захисту порушеного права, вказавши заборгованість за кредитним договором у розмірі 745 404,44 грн.
Визначивши заборгованість у національній грошовій одиниці - гривні,                          ТОВ «Порше Мобіліті» погодилося з виконавчим написом, який був переданий на примусове виконання та виконавче провадження у якому закрито за заявою кредитора у зв`язку з виконанням боржником вимог виконавчого документа                       у повному обсязі.
У такому разі ТОВ «Порше Мобіліті» не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначило зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняло його виконання.
Щодо доводів касаційної скарги про наявності підстав для стягнення процентів за користування кредитом за період з моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса до моменту сплати заборгованості, такі доводи є безпідставними, з огляду на те, що ТОВ «Порше Мобіліті» пред`явило до ОСОБА_1 вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, та у зв`язку зі зміною  строку кредитування його право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося.
Зазначене узгоджується з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Постанова Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі                                    № 127/22797/15-ц, постанови Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі        № 760/8192/15-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 754/1572/16-ц, на які посилається ТОВ «Порше Мобіліті» у касаційній скарзі, регулюють питання застосування права у правовідносинах, які не є подібними з цією справою. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
За таких обставин, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду                     м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року  - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України 2017 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від                       27 червня 2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                            С. Ю. Мартєв 

                                                                                                                        Є. В. Петров

                                                                                                                        В. М. Сімоненко