Дата документу 26.05.2020 Справа № 335/10035/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 337/10035/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
№ 22-ц/807/1841/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Оржонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства „Запоріжвогнетрив", Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь", третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ „Запоріжвогнетрив", ПАТ Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь", третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В обґрунтування позову зазначав, що з 17.12.2010 року до 08.02.2018 року він перебував у трудових стосунках із ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь" де працював вогнетривником цеху ремонту мартенівських печей. З 09.02.2018 року він розпочав свою трудову діяльність у ПРАТ „Запоріжвогнетрив" на посаді вогнетривника вогнетривної дільниці ремонту мартенівских печей змінної бригади Сервісного центру (м. Запоріжжя), де працює у теперішній час.
З вересня 2018 року до теперішнього часу він почав часто та тривало хворіти, та згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 18.04.2019 року № 406 йому встановлено професійний характер захворювання.
Відповідно до довідки ОМСЕК № 1 м. Запоріжжя 12 ААБ № 256186 від 29.07.2019 року йому встановлено 3 групу інвалідності внаслідок професійного захворювання з втратою 50 % професійної працездатності з 29.07.2019 року до 01.08.2021 року.
Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.05.2019 року, складеного Головним управлінням держпраці у Запорізькій області, умови і характер праці на зазначених підприємствах за займаними посадами відповідають 3 ступеню III класу шкідливості та важкості згідно Державних санітарних норм та правил „Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу", затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 року № 248, зареєстрованими Міністерством юстиції України від 06.05.2014 року за № 472/25249. 
Відповідно до цього ж Акта, причинами виникнення професійного захворювання визначено:
наявність на робочому місці вогнетривника Сервісного центру (м. Запоріжжя) ПРАТ „Запоріжвогнетрив" та ПАТ „Запоріжсталь" ОСОБА_1 . шкідливих виробничих факторів:
статичне навантаження при утриманні вантажу однією рукою - 80246 кг/с при нормі 18001-43000 кг/с (середня - 30500,5 кг/с);
статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками - 228828 кг/с при нормі 43001-97000 кг/с (середня - 70000,5);
знаходження у вимушеній робочій позі 23,8-31,7% робочої зміни при нормі 25 %.
нахили тулубу більше 30 град. - 182-443 разів за зміну при нормі 100 разів".
Час впливу факторів складає 71,8-90,6% тривалості зміни; шуму і вібрації - 100 %.

Посилаючись, на те, що у зв`язку із втратою працездатності він не може виконувати роботу за займаною посадою та підлягає або переведенню на іншу посаду на умовах легкої праці, або звільненню через хворобу. У квітні 2019 року, після приписів ЛКК 6 міської лікарні про обмеження у праці, йому відповідачем ПРАТ „Запоріжвогнетрив" була запропонована посада на умовах легкої праці - кур`єра. Але професійне захворювання у нього пов`язано з порушеннями, у тому числі функцій руху, тому ця посада йому не підходить. Крім того, про встановлення йому інвалідності ПРАТ „Запоріжвогнетрив" був ним повідомлений 31.07.2019 року засобами електронного зв`язку, але ніяких пропозицій щодо трудових перспектив йому не зазначено.
Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, цей стан позначається на його морально-психологічному стані, внаслідок втрати професійної працездатності він втратив постійний заробіток, його «гарячий стаж» перервався, майбутня пенсія також тепер буде меншою через те, що основні показники заробітної плати, які беруться до уваги у розрахунку пенсії будуть меншими.
Трудовий стаж на ПАТ „Запоріжсталь" - 07 років 01 місяць 22 дні або 2610 календарних днів; на ПРАТ „Запоріжвогнетрив", станом на 01.09.2019 року - 01 рік 06 місяців 23 дні, або 569 календарних днів, що складає відповідно 82 % та 18 % від загального стажу роботи в указаних шкідливих умовах. Тому для відшкодування відповідачами заявленої суми компенсації моральної шкоди, вважає слід зобов`язати ПАТ «Запоріжсталь» до виплати - 157 440 грн., ПРАТ «Запоріжвогнетрив» - 34 560 грн.

Посилаючись на зазначені обставини спросив суд, стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства „Запоріжвогнетрив", одноразово, в рахунок компенсації моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання, суму у розмірі 34 560 грн., стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь", одноразово, в рахунок компенсації моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання, суму у розмірі 157 440 грн.; зобов`язати відповідачів у рахунок відшкодування заробітку, втраченого працівником внаслідок професійного захворювання, здійснювати йому щомісячні виплати у розмірі 50 % від його середньої заробітної плати за останні 12 місяців, але не менше 50 % від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день постановлення судового рішення, солідарно з розрахунку 18 % від нарахованої виплати - Приватним акціонерним товариством „Запоріжвогнетрив" та 82 % від нарахованої виплати - Публічним акціонерним товариством Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь".

Рішенням Оржонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства „Запоріжвогнетрив" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку із отриманим професійним захворюванням 5 400,00 грн.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку із отриманим професійним захворюванням 24 600,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задовоелннгю з таких підстав.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 17.12.2010 року до 08.02.2018 року працював вогнетривником цеху ремонту мартенівських печей у ПАТ Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь", а з 09.02.2018 року працював у ПРАТ „Запоріжвогнетрив" на посаді вогнетривника вогнетривної дільниці ремонту мартенівських печей змінної бригади Сервісного центру (м. Запоріжжя), де працює по теперішній час (а.с. 16-24).
Внаслідок шкідливих умов праці висновком МСЕК від 29.07.2019 року позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 50 % та третя група інвалідності до 01.08.2021 року (а.с. 15).
Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.05.2019 року, причиною виникнення професійного захворювання: є наявність на робочому місці вогнетривника Сервісний центр (м. Запоріжжя) ПРАТ „Запоріжвогнетрив" та ПАТ „Запоріжсталь" ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів (а.с. 27-28):
- статистичне навантаження при утриманні вантажу однією рукою - 80246 кг/с при нормі 18001 - 43000кг/с;
- статистичне навантаження при утриманні вантажу двома руками - НОМЕР_1 - НОМЕР_2 кг/с, при нормі 43001 - 97000 кг/с;
- знаходження у вимушеній робочій позі - 23,8 - 31,7 % робочої зміни при нормі 25 %;
- нахили тулубу більше 30 - 182 - 443 разів за зміну при нормі до 100 разів за зміну. 

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що за наявності наданих позивачем доказів є підстави для відшкодування за рахунок відповідачів завданої позивачеві моральної шкоди.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Також суд першої інстанції правомірно послався на роз`яснення надані у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за якими відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції було встановлено, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПРАТ „Запоріжвогнетрив" та ПАТ „Запоріжсталь", якими було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Судом першої інстанції правильно враховано, що шкода була завдана внаслідок послідовної роботи на двох підприємствах, а відтак її розмір має бути розподілений відповідно до стажу роботи позивача на цих підприємствах та ступеню шкідливого впливу (з урахуванням трудового стажу позивача на ПАТ „Запоріжсталь" - 07 років 01 місяць 22 дні або 2610 календарних днів; на ПРАТ „Запоріжвогнетрив", станом на 01.09.2019 року - 01 рік 06 місяців 23 дні, або 569 календарних днів, що складає відповідно 82 % та 18 % від загального стажу роботи в указаних шкідливих умовах).
Також суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди врахував обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких ОСОБА_1 постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, значний відсоток втрати працездатності (50 %), тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та вимогами розумності, виваженості та справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судове рішення не є мотивованим не відповідає фактичним обставинам справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Частково задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд навів мотиви та зробив висновки, з якими погоджується судова колегія та підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині не вбачає.

Також позивач заперечував проти оскаржуваного рішення в частині відмови йому у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди.

Погоджуючись з висновками суду в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування за рахунок відповідачів майнової шкоди, судова колегія враховує наступне.

Відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" саме держава гарантує всім застрахованим громадянам забезпечення прав на страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а усі види страхових виплат проводяться Фондом соціального страхування за рахунок коштів цього Фонду.

Таким чином права позивача не порушені, а підлягають реалізації шляхом отримання належних виплат не за рахунок відповідачів, а за рахунок Фонду.

Конституцією України гарантовано, що кожен має право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Це право гарантується, зокрема, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Тож особи, які зазнали шкоди або професійного захворювання, пов`язаних з виконанням ними трудових обов`язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідачів у рахунок відшкодування заробітку, втраченого працівником внаслідок професійного захворювання, здійснювати йому щомісячні виплати.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. 
Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог .
Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були  допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.
З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оржонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 9 червня 2020 р.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков