СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р.                                                                           Справа № 905/49/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя  Чернота Л.Ф. 
за участю секретаря судового засідання  Бірчак К.Є. 
за участю представників сторін:
від позивача – адвокат Верхацький І.В., довіреність від 14.05.2019 №14-193
від відповідача – не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (1164 Д/3) на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 р. у справі №905/49/20 (суддя Величко Н.В.; повний текст рішення складено 13.03.2020р. у м. Харкові)
за позовом: Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія    “Нафтогаз України”, м. Київ
до відповідача:     Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради»,  м. Вугледар,  Донецька область
про стягнення 390 932,76 грн., -
ВСТАНОВИЛА:
27.12.2019 року Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради», м. Вугледар, Донецька область про стягнення 390932,76 грн., у тому числі:      пені – 226 228,47 грн., 3% річних – 43 748,44 грн., інфляційних втрат –                    120 955,85 грн. та 5863,99 грн. сплаченого судового збору (а.с. 1-7). 
В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору №3144/1718-КП-6 від 14.09.2017 щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого газу.
Згідно ухвали господарського суду Донецької області від 13.01.20р. відкрито провадження у справі та розгляд справи №905/49/20 здійснено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи ( а.с. 66).
Рішенням господарського суду Донецької області від 12.03.2020 року по справі №905/49/20 позовні вимоги Акціонерного товариства    «Національна акціонерна компанія    «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради» про стягнення  390 932,76 грн., у тому числі:    пені у сумі – 226 228,47 грн., 3% річних у сумі – 43 748,44 грн., інфляційних втрат у сумі – 120 955,85 грн., судового збору у розмірі 5863,99 грн. задоволені частково.
Зменшено розмір пред`явленої до стягнення пені на 50% - до 113 114,24 грн. 
Стягнуто з Комунального підприємства "Тепломережа" Вугледарської міської ради" на користь Акціонерного товариства    «Національна акціонерна компанія    «Нафтогаз України» 3% річних – 43 748,44 грн, інфляційних втрат – 120955,85 грн., пені – 113 114,24 грн., судовий збір у розмірі 5 863,99 грн. В іншій частині вимог – відмовлено (а.с. 95-100).
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                           
Рішення мотивовано тим, що оскільки відповідачем не виконані умови договору постачання природного газу №3144/1718-КП-6 від 14.09.2017р. щодо оплати отриманого у жовтні 2017 по березні 2018 року природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Нарахована сума пені визнана судом першої інстанції такою, що здійснена в порядку та в розмірі, передбаченому договором. При цьому господарський суд врахував заявлене відповідачем клопотання про зменшення нарахованої пені. Так, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обгрунтованих підстав для часткового задоволення вимоги відповідача щодо зменшення розміру пені та зменшив її розмір на 50%.
Не погодившись з прийнятим рішенням позивач, Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія“ Нафтогаз України”, м.Київ звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку, в якій просить суд поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 року по справі №905/49/20 в частині відмови у стягненні пені в розмірі 113 114,24 грн., прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» задовольнити, а саме: стягнути з КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» на користь АТ «НАК Нафтогаз України» пеню у сумі 113 114,24 грн. Судові витрати за подання апеляційної скарги та позовної заяви покласти на відповідача.
Скаржник вважає зазначене рішення суду таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значенням для справи.
АТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині зменшення заявленої до стягнення пені на 50 %.
Апелянт посилається на інформаційний лист Вищого господарського суду України від 21.11.2011 №01-06/1623/2011 «Про практику застосування Вищим господарським судом у розгляді справ окремих норм процесуального права»(п.1 ч.3) «Крім того, зазначена норма ГПК може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України».
Скаржник зазначає, що право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності «значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків» і тільки у разі наявності такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом. 
Апелянт вважає, що боржник належним чином не виконав свої зобов`язання щодо сплати суми основного боргу на протязі тривалого терміну, а тому зменшення пені на 90% було незаконним та необгрунтованим. 
На думку апелянта, збитковість підприємства не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки. Позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача, і вважає, що судом першої інстанції було незаконно зменшено пеню на 90%.
Суд не надав належної оцінки ступеню виконання зобов`язань боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу, що призвело до порушення судом приписів статті 233 ГК України, статей 525, 526, 551,599,625 Цивільного кодексу України.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2020р. сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Чернота Л.Ф. (а.с. 129).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2020р. по справі №905/49/20 поновлено пропущений процесуальний строк апелянту для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020, відкрито апеляційне провадження та встановлено строк відповідачу для подання відзиву до 05.05.2020р (а.с.130-132).
05.05.2020р. на адресу Східного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу з доказами його надсилання позивачу у справі. В зазначених запереченнях відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги на рішення господарського суду Донецької області від 07.05.2020р. (відповідачем помилково зазначено дату рішення 07.05.2020 замість вірної дати оскаржуваного рішення від 12.03.2020) у справі № 905/49/20 ( а.с. 137-142).
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 року розгляд справи №905/49/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” призначено до розгляду на 27.05.2020 о 10:00 год. (а.с.146-147).
           22.05.2020 до Східного апеляційного господарського суду надійшла заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с151-152). 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 року  заяву про участь у судовому засіданні АТ “НАК“Нафтогаз України” справі № 905/49/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено,  ухвалено здійснити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку “EasyCon” (а.с.157-161).
Апелянт у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити у повному обсязі, скасувати рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 року по справі №905/49/20 в частині відмови у стягненні пені в розмірі 113 114,24 грн., прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» задовольнити, а саме: стягнути з КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» на користь АТ «НАК Нафтогаз України» пеню у сумі 113 114,24 грн, судові витрати за подання апеляційної скарги та позовної заяви.
Відповідач у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, причину неявки  суд не повідомив, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.
Відповідно до ч. 12      ст. 270 ГПК України      неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, враховуючи, що явка сторін не визнавалася    судом обов`язковою.
За приписами ч.1      ст. 269 ГПК України      суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши представника позивача, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд    апеляційної інстанції встановив наступне.
Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є юридичною особою (код ЄДРПОУ 20077720), що підтверджено  Статутом (а.с. 40) та Витягом з ЄДР (а.с. 48-60).
Відповідно до    постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019    постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне та перейменувати      його в акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (а.с. 39)
Комунальне підприємство «Тепломережа» Вугледарської міської ради є юридичною особою (код ЄДРПОУ 40175733), що підтверджено Витягом з ЄДР (а.с.61-65).
Предметом діяльності відповідача згідно з відомостей з витягу ЄДР є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (а.с. 64).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи,    між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” та Комунальним підприємством "Тепломережа" Вугледарської міської ради" підписано договір постачання природного газу № 3144/1718-КП-6 від 14.09.2017, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (а.с. 16-25).
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями. (п.1.1, п.1.2 договору)
У пункті 2.1 договору сторони обумовили, що постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 включно природний газ орієнтовним обсягом до 367,1 тис.куб.м., в тому числі по місяцях: жовтень 2017 року – 26,8 тис.куб.м., листопад 2017 року – 54,8 тис.куб.м., грудень 2017 року – 73,1 тис.куб.м., січень 2018 року – 81,1 тис.куб.м., лютий 2018 року – 70,8 тис.куб.м., березень 2018 року – 60,5 тис.куб.м. Допускається відхилення фактично переданих обсягів газу від планових обсягів, зазначених в п.2.1 цього договору. Узгодження обсягів газу, що передається по даному договору у відповідному місяці, підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі газу відповідно до розділу 3 даного договору. При цьому, споживач не позбавляється права на коригування за власною ініціативою планових обсягів газу, зазначених в пункті 2.1 цього договору, шляхом підписання додаткової угоди (п.2.2 договору).
Постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ “НАК “Нафтогаз України”) – у пунктах приймання-передачі газу на  газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п.3.1 договору). 
Згідно з п.3.7 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Відповідно до пункту 4.1. Договору кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим    постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим      постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2493.
Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4942,00 грн. за 1000 куб.м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін (п.5.1 договору).
Згідно з п.5.2 договору, ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість – 9488,64 грн.
Постачання природного газу споживачеві за ціною, визначеною в п.5.2 цього договору, здійснюється за умови: наявності у споживача відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством); виконання споживачем, на якого станом на 30.09.2015 поширювалася дія статті 19-1 Закону України “Про теплопостачання”, обов`язку щодо відкриття рахунків із спеціальним режимом використання; дотримання вимог пункту 12 Положення (п.5.3 договору).
Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається з сум вартості місячних поставок природного газу (п.5.4 договору).
У пункті 6.1 договору сторони обумовили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
У п. 6.2 договору сторони погодилися, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.
Згідно із п. 6.3 договору, оплата за природний газ здійснюється таким чином:
1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія      статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання";
2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;
3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія      статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання"      в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;
4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.
Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;
5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.8.2 договору).
Згідно з п.12.1 договору, цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.03.2018 включно, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
Договір постачання природного газу № 3144/1718-КП-6 від 14.09.2017 підписаний обома сторонами без розбіжностей та скріплений відбитками печаток обох підприємств.
Додаткові угоди до цього договору сторонами не надавались.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору постачання природного газу № 3144/1718-КП-6 від 14.09.2017 позивач протягом періоду з жовтня 2017 по березень 2018 року включно поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1359323,60 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу: від 31.10.2017 на суму 70367,76 грн; від 30.11.2017 на суму 203332,07 грн.; від 31.12.2017 на суму 292117,27 грн.; від 31.01.2018 на суму 306188,93 грн.; від 28.02.2018 на суму 217403,72 грн; від 31.03.2018 на суму 269913,85 грн – (а.с 27-32)
Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.
Між тим, як повідомляв позивач, відповідач розрахувався за поставлений природний газ з порушенням встановлених договором строків, що є порушенням зобов`язання, у зв`язку з чим позивач нарахував: 
- пеню в розмірі 226 228,47 грн., у тому числі: 
- 11094,97 грн. по зобов`язанням жовтня 2017 року за  період з 28.11.2017 по 27.05.2018 (на заборгованість в розмірі 70367,76 грн.); 
- 29 402,37 грн. – по зобов`язанням листопада 2017 року за період з 26.12.2017 по 25.06.2018 (виходячи з боргу 203 332,07 грн.); 
- 48 795,59 грн. – по зобов`язанням грудня 2017 року за період з  26.01.2018 по 25.07.2018 (на борг 292117,27 грн.);
-  51 951,45 грн. – по зобов`язанням січня 2018 року за період з 27.02.2018 по 26.08.2018 (виходячи з боргу 306 188,93 грн.); 
- 37 834,20 грн. – по зобов`язанням лютого 2018 року за період з 27.03.2018 по 26.09.2018 (на борг 217 403,72 грн.) 
- 47 149,88 грн. – по зобов`язанням березня 2018 року за період з 26.04.2018 по 25.10.2018 (на борг 269 913,85 грн.);

інфляційних 120955,85 грн., у тому числі: 
- 7 652,41 грн. по зобов`язанням жовтня 2017 року за період з 01.12.2017 по 31.12.2018 (на заборгованість в розмірі 70367,76 грн.); - 19879,99 грн. по зобов`язанням листопада 2017 року за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 (виходячи з боргу 203332,07 грн.); - 25 162,32 грн. по зобов`язанням грудня 2017 року (за період з 01.02.2018 по 31.12.2018 на борг 292117,27 грн., з 01.01.2019 по 31.01.2019 на борг 65497,24 грн. та з 01.02.2019 по 28.02.2019 на борг 64807,08 грн.); - 28736,23 грн. по зобов`язанням січня 2018 року (за період з 01.03.2018 по 28.02.2019 на борг 306188,93 грн., з 01.03.2019 по 31.03.2019 на борг 170996,01 грн.); - 18670,73 грн. по зобов`язанням лютого 2018 року за період з 01.04.2018 по 31.03.2019 (на борг 217403,72 грн.); - 20854,17 грн. – по зобов`язанням березня 2018 року за період з 01.05.2018 по 31.03.2019 (на борг 269913,85 грн.);

- 3% річних 43748,44 грн, у тому числі: 2475,03 грн. - по зобов`язанням жовтня 2017 року (за період з 28.11.2017 по 15.01.2019 на борг 70367,76 грн. та з 16.01.2019 по 29.01.2019 на борг 70047,90 грн.); 6684,89 грн. – по зобов`язанням листопада 2017 року за період з 26.12.2017 по 29.01.2019 (виходячи з боргу 203332,07 грн.); 9163,97 грн. – по зобов`язанням грудня 2017 року (за період з 26.01.2018 по 29.01.2019 на борг 292117,27 грн., з 30.01.2019 по 12.02.2019 на борг 65497,24 грн., з 13.02.2019 по 27.03.2019 на борг 64807,08 грн.); 10309,01 грн. – по зобов`язанням січня 2018 року (за період з 27.02.2018 по 27.03.2019 виходячи з боргу 306188,93 грн., з 28.03.2019 по 24.04.2019 на борг 170996,01 грн.); 7040,31 грн. – по зобов`язанням лютого 2018 року за період з 27.03.2018 по 24.04.2019 (на борг 217403,72 грн.); 8075,23 грн. – по зобов`язанням березня 2018 року за період з 26.04.2018 по 24.04.2019 (на борг 269913,85 грн.), які просив стягнути згідно поданого позову.
Матеріали справи не містять і сторонами не подавалось платіжних доручень чи виписок банківських чи інших фінансових установ щодо руху коштів по рахунках сторін за спірним договором. 
Позивачем на підтвердження своїх вимог надано  господарському суду сальдо по підприємству “Тепломережа КП Вугледарської міської ради” з 01.10.2017 по 31.12.2018, операції по договору 3144/1718-КП-6 за період з 01.10.2017 по 31.12.2018 та за період з 01.01.2017 по 09.08.2019 (а.с. 33-35). 
Відповідачем надано суду акти звіряння розрахунків станом на 31.03.2019 та 30.11.2019, оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за період з січня 2017 по квітень 2019 року, картку рахунку 631 за період з січня 2017 року по квітень 2019 року (а.с. 76-80).  
З вказаних документів судом встановлено та не заперечується сторонами, що поставлений позивачем природний газ у період з жовтня 2017 року по березень 2018 року, загальною вартістю 1359323,60 грн, оплачений відповідачем повністю, однак з порушенням строків оплати, визначених п. 6.1 договору.
Так, за отриманий у жовтні 2017 року природний газ на суму 70367,76 грн  відповідач мав розрахуватись у строк до 27.11.2017 включно (25.11.2017 – вихідний день, субота). Фактично відповідач перерахував позивачу 319,86 грн. – 16.01.2019 та 70047,90 грн. – 30.01.2019;
- за отриманий у листопаді 2017 року природний газ на суму 203332,07 грн.  відповідач мав розрахуватись у строк до 25.12.2017 включно. Фактично відповідач перерахував позивачу 30.01.2019 – 203332,07 грн.;
- за отриманий у грудні 2017 року природний газ на суму 292117,27 грн.  строк оплати – до 25.01.2018 включно. Фактично ж відповідач перерахував позивачу 30.01.2019 – 226620,03 грн., 13.02.2019 – 690,16 грн., 28.03.2019 – 64807,08 грн.;
- за отриманий у січні 2018 року природний газ на суму 306188,93 грн.  строк оплати – до 26.02.2018 включно (25.02.2018 – вихідний, неділя); Фактично ж відповідачем перераховано позивачу 28.03.2019 – 135192,92 грн., 25.04.2019 – 170996,01 грн.
- за отриманий у лютому 2018 року природний газ на суму 217403,72 грн. строк оплати – до 26.03.2018 включно (25.03.2018 – вихідний, неділя); Фактично ж відповідачем перераховано позивачу 25.04.2019 – 217403,72 грн.
- за отриманий у березні 2018 року природний газ на суму 269913,85 грн. строк оплати – до 25.04.2018 включно; Фактично ж відповідачем перераховано позивачу 25.04.2019 – 269913,85 грн.
Як свідчать матеріали справи, відповідач оплату за переданий позивачем газ здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, що стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.
Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1    ст. 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Між сторонами склалися правовідносини з постачання природного газу. Спір стосується наявності підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з простроченням зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого газу. При цьому рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі  (50% суми заявленої до стягнення пені).
Відповідно до п. 1 ч. 2    ст. 11 Цивільного кодексу України    однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір. Договір в силу вимог ч. 1    ст. 629 Цивільного кодексу України    є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1    ст. 173 Господарського кодексу України    господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 174 Господарського кодексу України    визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.
Частиною 1    ст. 193 Господарського кодексу України    передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Частиною 1    ст. 655 Цивільного кодексу України    визначено, що за договором постачання одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до вимог ч. 1    ст. 692 Цивільного кодексу України    покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до    ст. 530 Цивільного кодексу України    якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з вимогами    ст. 610 Цивільного кодексу України    порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 Цивільного кодексу України    визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору.
Пунктами 1    ст. 230 Господарського кодексу України    визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до вимог    ст. 549 Цивільного кодексу України    неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з приписами    ст. 611 Цивільного кодексу України    у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Пунктом 8.2 договору сторони узгодили, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Вказаний пункт договору узгоджується із положеннями ст.    1,    3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідно до яких платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений    ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ч. 2    ст. 614 Цивільного кодексу України    боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.
Суд першої інстанції, перевіривши розрахунки АТ «НАК «Нафтогаз України», дійшов правомірного висновку, що 226228,47 грн - пені, 43748,44 грн - 3% річних, 120955,85 грн. інфляційних втрат позивачем нараховані відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заявлено клопотання в порядку ст. 22 ГПК України щодо зменшення розміру неустойки, штрафу, пені, яке мотивовано таким.
Відповідач розраховувався за отриманий природний газ по мірі надходжень коштів від споживачів м. Вугледар; він є захищеним споживачем природного газу в розумінні Закону України “Про ринок природного газу” та є єдиним виробником теплової енергії, надавачем послуг з централізованого опалення у м. Вугледар Донецької області. На підприємство покладено обов`язок безперебійно постачати теплову енергію споживачам протягом опалювального сезону, а у зв`язку з низькою платоспроможністю значної кількості споживачів теплової енергії, особливо фізичних осіб, відсутністю коштів, підприємство буде позбавлене можливості своєчасно ліквідовувати аварійні ситуації, проводити поточні ремонти теплових мереж та технічне обслуговування обладнання котельні і теплових пунктів, своєчасно та якісно надавати комунальні послуги споживачам м. Вугледар; відповідач здійснює постачання теплової енергії тільки в опалювальний період, тобто з 15 жовтня по 15 квітня, у зв`язку з чим не завжди має можливість провести своєчасну оплату своїх зобов`язань; в результаті невиконання кінцевими споживачами зобов`язань з оплати отриманих послуг, КП “Тепломережа” Вугледарської міської ради” перебуває в тяжкому матеріальному стані. Відповідач також вказував, що з метою реалізації Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих оганізацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 16.06.2017 №1730-УІІІ КП “Тепломережа” Вугледарської міської ради” внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі  врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (наказ Мінрегіону від 16.06.2017 № 152, номер особового запису в реєстрі - 32).
На підтвердження таких обставин надано господарському суду звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018 рік, баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018.

Згідно з ч. 3    ст. 551 Цивільного кодексу України    розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Аналогічні принципи наведено у    ст. 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення    штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен    з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 922/3613/18, від 08.05.2018 у справі №924/709/17.
Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Від позивача до суду першої інстанції заперечень проти клопотання КП “Тепломережа” Вугледарської міської ради” не надходило.
Суд першої інстанції врахував, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.
Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідач є єдиним виробником теплової енергії, надавачем послуг з централізованого опалення у м. Вугледар Донецької області. Збиткова господарська діяльність відповідача значною мірою зумовлена невиконанням перед ним зобов`язань споживачами за отримані послуги з централізованого опалення. Наявність такої заборгованості залежить не лише від заявника, а і від виконання зобов`язань з боку споживачів послуг боржника. 
Також судом першої інстанції взято до уваги добросовісну поведінку відповідача (сума основного боргу була повністю погашена відповідачем на момент звернення позивача з позовом), його фінансовий стан, а також те, що позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку із таким простроченням.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції відзначає, що мінімальний розмір збитків, який міг понести позивач, компенсується за рахунок стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань та 50 % заявленої до стягнення пені.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ч. 1    ст. 233 Господарського кодексу України    та ч. 3    ст. 551 Цивільного кодексу України    та зменшено розмір штрафних санкцій. А тому такі доводи відхиляються як необгрунтовані.
Колегія суддів вказує, що суд першої інстанції врахував також майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки саме на 50%, а не на 90%, як просив відповідач, що, в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги про зворотнє.
Доводи скаржника про те, що місцевим господарським судом у розгляді справи порушені приписи    статті 233 ГК України, статей    525,    526,    551,    599,    625 ЦК України    не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги останнього.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване судове рішення від 12.03.2020р. в частині визначення належної        до стягнення пені шляхом зменшення її розміру на 50% до суми 113 114,24 грн. ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального        та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні, доводи апеляційної скарги загалом не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в        частині зменшення розміру пені, оскільки зменшення пені є правом суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обгрунтувань і дослідження доказів. 
В іншій частині рішення суду не оскаржується.
На підставі вищевикладеного,  суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те,  що рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020р. слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" без задоволення.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно    статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись статями  269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 року у справі № 905/49/20 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 року у справі № 905/49/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

                    Повний текст постанови складено та підписано 28.05.2020р.

Головуючий суддя                                                                    О.О. Радіонова

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота