ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3801/19                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                    Руденко А.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
14 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року (розглянута у порядку письмового провадження в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду, м. Черкаси, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не внесення в реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування відомостей про сплачений позивачем єдиний внесок та кількість відпрацьованих днів в 2019 році;
- зобов`язати відповідача внести в реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування відомості про застраховану особу - позивача щодо сплаченого ним єдиного внеску, кількість відпрацьованих днів, страхового стажу за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень та 17 днів липня 2019 року.
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що сплатив єдиний внесок за 2019 рік, проте згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7 дані щодо сплаченого ним єдиного внеску у вказаному реєстрі відсутні. Пенсійний фонд України листом №67955/05-02 від 31.07.2019 повідомив позивача про відсутність станом на 31.07.2019 заборгованості по страхових внесках та інших платежах до бюджету Пенсійного фонду України. Позивач вважає, що не внесення органами Пенсійного фонду України до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей, пов`язаних зі сплатою єдиного внеску та подачею звітності по єдиному внеску порушує його право на своєчасне накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про його страховий стаж та дохід, порушує право на своєчасне внесення відомостей про сплачений ним єдиний внесок.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 здійснював нотаріальну діяльність та перебував на обліку в контролюючому органі як платник єдиного внеску.
Згідно платіжного доручення №21 від 06.02.2019 позивач сплатив єдиний внесок у сумі 7679 грн., в призначенні платежу зазначена сплата єдиного внеску за 2018 рік.
Згідно платіжного доручення №29 від 01.04.2019 позивач сплатив єдиний внесок у сумі 2755 грн., в призначенні платежу зазначена сплата єдиного внеску за 1 квартал 2019 року.
Згідно квитанції №ПН9227 від 16.07.2019 позивач сплатив єдиний внесок у сумі 2755 грн., в призначенні платежу зазначена сплата єдиного внеску за 2 квартал 2019 року.
Наказом Головного територіального управління юстиції у Черкаській області №490/06 від 10.07.2019 припинено діяльність приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу з 17.07.2019.
19.07.2019 позивач листом №161/01-19 направив Шполянській ДПІ Смілянського управління Головного управління ДФС у Черкаській області: заяву про ліквідацію або реєстрацію платника податків форми №8-ОПОП від 19.07.2019 вих. №160/01-16; заяву про надання відомостей щодо наявності (відсутності) заборгованості по обов`язковим платежам від 19.07.2019; копію наказу Головного територіального управління юстиції у Черкаській області №490/06 від 10.07.2019.
24.07.2019 позивач звернувся до Городищенського відділу обслуговування громадян управління з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою №163/01-16 в якій просив у зв`язку з припиненням ним нотаріальної діяльності зняти його з обліку, як платника єдиного внеску, та видати довідку про відсутність (наявність) заборгованості по обов`язковим платежам, підконтрольним Пенсійного фонду України.
Згідно звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 25.07.2019 сума нарахованого позивачу єдиного внеску за період з 01.01.2019 по 31.07.2019 складає 6426 грн. 42 коп. (918 грн. 06 коп. в місяць).
Городищенський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на заяву позивача №163/01-16 від 24.07.2019 листом №67955/05-02 від 31.07.2019 повідомив позивача, що відповідно до даних особового рахунку в електронній базі ОССВ заборгованості по страхових внесках та інших платежах до Пенсійного фонду України станом на 31.07.2019 немає.
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-7, сформованих 12.09.2019 та 16.12.2019, позивач не сплачував єдиний внесок в 2019 році.
11.11.2019 Головне управління ДПС у Черкаській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-76519-51, відповідно до якої заборгованість позивача з єдиного внеску станом на 31.10.2019 становить 18     631 грн. 98 коп. Вказана вимога була отримана позивачем 13.12.2019 та 20.12.2019 була оскаржена позивачем до Державної податкової служби України.
Головне управління ДПС у Черкаській області листом №8898/23-00-10-01-013 від 11.12.2019 надало Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області (відповідач у справі) інформацію стосовно вжитих заходів з погашення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та перелік суб`єктів господарювання фізичних та юридичних осіб, які мають заборгованість зі сплати єдиного внеску.
Згідно витягу з переліку фізичних осіб, які мають заборгованість зі сплати єдиного внеску, доданого до листа Головного управління ДПС у Черкаській області листом №8898/23-00-10-01-013 від 11.12.2019, за позивачем станом на 01.12.2019 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 18     631 грн. 98 коп.
Не погоджуючись із не зарахуванням сплати єдиного внеску за січень-липень 2019 року, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464).
Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 1 ст. 6 Закону №2464 визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно пункту 31 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 податкові органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його територіальні органи.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону №2464 завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.
Пунктами 2, 3 ч. 2 ст. 12 Закону №2464 визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до покладених на нього завдань забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску; здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.
Згідно ч. 6 ст. 25 Закону №2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Таким чином, до страхового стажу підлягають включенню періоди, за які сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Колегія суддів зазначає, що сплачені позивачем суми єдиного внеску відповідно до платіжних доручень №21 від 06.02.2019 на суму 7 679 грн. та №29 від 01.04.2019 на суму 2755 грн., квитанції №ПН9227 від 16.07.2019 на суму 2 755 грн. були зараховані в рахунок погашення заборгованості за 2018 рік.
На час розгляду справи у суді першої інстанції заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску складає 18     631 грн. 98 коп., що підтверджується листом Головного управління ДПС у Черкаській області №8898/23-00-10-01-013 від 11.12.2019 та доданих до нього переліком фізичних осіб, які мають заборгованість зі сплати єдиного внеску.
Оскільки позивач має заборгованість з єдиного внеску, відсутні підстави для зарахування до його страхового стажу періоду з січня по липень 2019 року, за який єдиний внесок не сплачений, тому позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо посилання позивача на лист Городищенського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №67955/05-02 від 31.07.2019 щодо відсутності у позивача заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.
Так, зазначене вище посилання, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки вказаним листом була надана відповідь на заяву позивача №163/01-16 від 24.07.2019, в якій він просив видати довідку про відсутність (наявність) заборгованості по обов`язковим платежам, підконтрольним Пенсійному фонду України.
Натомість, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 12 Закону №2464 контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, яким є Державна податкова служба України, а не Пенсійний фонд України.
Щодо посилання позивача на те, що заборгованість з єдиного внеску у сумі 18     631 грн. 91 коп. виникла в жовтні 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, суд апеляційної не приймає зазначене вище посилання до уваги, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження вказаної обставини, та спростовуються встановленими судом обставинами, що сплачені позивачем в 2019 році суми єдиного внеску були зараховані в минулі періоду.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
           
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк           

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак,

                                                                                                    М.І. Кобаль