ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 р.	Справа № 520/5707/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Зеленського В.В. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.02.20 року по справі № 520/5707/19
за позовом                    ОСОБА_1  
до                   Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області                           
про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-2332-51-У, винесену Головним управлінням ДФС у Харківській області.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1156 від 18.02.2004 ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю. При цьому він фактично виступає адвокатом Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Луганській та Харківській областях, не здійснюючи інших видів діяльності, що підтверджується контрактом № 42 від 22 січня 2019 року з адвокатом, який надає безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі. Поряд із тим, Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено вимогу від 07.11.2018 № Ф-2332-51-У. Вважає вказану вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки позивач звільнений від сплати єдиного внеску, тому дії відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 у задоволенні вказаного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано всі обставини справи, а саме не була надана оцінка тим обставинам, що на підставі контракту ОСОБА_1 співпрацює з Регіональним центром з надання безоплатної правової допомоги у Луганській та Харківській областях, відомості про його страховий стаж, порушено норми законодавства щодо надання відзиву на позовну заяву. Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, в порушення положень ст.163 КАС України, не встановив позивачу строк для надання відповіді на відзив.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 замінено відповідача по справі Головне управління ДФС у Харківській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є пенсіонером МВС України, отримує пенсію за вислугу років з 01.10.2001, що підтверджується пенсійним посвідченням №9905 від 22.10.2001.
Як вбачається із витягу Національної асоціації адвокатів України, ОСОБА_1 з 11.02.2004 займається незалежною професійною діяльністю (адвокат), що підтверджується свідоцтвом від 18.02.2004 №1156.
Відповідно до ідентифікаційних даних ОСОБА_1 взятий на облік з 19.06.2002 до Головного управління ДФС у Харківській області, основний вид економічної діяльності по КВЕД 69.10 - адвокатська діяльність.
Із матеріалів справи вбачається, що 07.11.2018 Головним управлінням ДФС України у Харківській області винесено вимогу № Ф-2332-51-У про сплату боргу (недоїмки) щодо заборгованості зі сплати єдиного внеску у сумі 6552,48 грн.
Доказів направлення та вручення ОСОБА_1 вимоги № Ф-2332-51-У від 07.11.2018 до суду не надано. Як зазначив ОСОБА_1 про існування вказаної вимоги він дізнався лише з листа відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, який ним отримано 25.05.2019. До суду позивач звернувся 06.06.2019, тобто у визначені чинним законодавством строки.
Не погоджуючись із вказаною вимогою контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не відповідає критеріям, встановленим частиною четвертою статті 4 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", зокрема, він не є фізичною особою-підприємцем, а також членом фермерського господарства.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Згідно положень пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інших нормативно-правових актів  розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року № 1162.
Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску.
Пунктом 3 розд. І Порядку № 1162 визначено, що Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до п. 3 розділу ІІ Порядку № 1162, дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску.
Згідно з п. 4 розд. ІІ Порядку № 1162, взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».
Колегія суддів звертає увагу, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачається порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.
При цьому аналіз пунктів 1, 2 розділу ІІІ Порядку № 1162 вказує на те, що цим Порядком не передбачено для контролюючого органу можливості самостійно взяття на облік як платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності. Взяття такої особи на облік платників єдиного внеску можливе виключно за її заявою.
Пунктом 4 розд. VI Порядку № 1162 визначено, що фізична особа, зареєстрована як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, але не перебуває на обліку чи знята з обліку в контролюючому органі, обліковується в реєстрі страхувальників як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, з ознакою «платник не подав заяви для взяття на облік».
Процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску до ДФС України, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів, визначає Порядок № 435.
Пунктом 16 розд.ІV Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи - підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску (додаток 5).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ( параграф 70).
За практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, параграф 43).
Так, аналіз норм Закону України №2464-VI та Положення №10-1 вказує про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом №2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Слід зауважити про наявність колізії між положеннями нормативно-правових актів різної юридичної сили, а саме: приписи пункту 16 розділу ІV Порядку № 435, яким передбачено обов`язок формування та подання звіту фізичною особою підприємцем, з ознакою незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.
При цьому, положення п. 16 розд. IV «Формування звіту» Порядку № 435 відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО на загальній системі оподаткування, ФО на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізична особа підприємець, з ознакою незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.
За наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено.
Взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця (п.4 ч.1 ст.4 Закону України №2464-VI) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами.
Підзаконний нормативно-правовий акт спеціальної облікової політики в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає ст.4 Закону України №2464-VI.
Зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у рішення від 02.09.2019 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у зразковій справі №520/3939/19 (Пз/9901/10/19).
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно рішення ДПС України від 03.01.2020 №524/6199-00-08-01-06 про результати розгляду скарги скаржник перебуває на обліку в органах доходів і зборів як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат). Згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника, загальна сума заборгованості станом на 31.10.2019 становить 17272,20 грн. На підставі цих даних ГУ ДПС у Харківській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2019 № Ф-2332-51. Однак, оскаржувана вимога винесена без врахування позиції Верховного Суду за результатами розгляду зразкової адміністративної справи № 520/3939/19 від 02.09.2019, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Також, у вказаному рішенні зазначено, що за таких обставин, керуючись п. 4, п. 5 розділу IV, п. 3 розділу V розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне, страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308, вирішив вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2019 № Ф-2332-51 скасувати та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, а скаргу фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвоката) ОСОБА_1 від 25.11.2019 № б/н - задовольнити, зобов`язати ГУ ДПС у Харківській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та інтегровану картку платника податків, з урахуванням вищенаведеного, відповідно позиції Верховного Суду та вимог чинного законодавства.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що Головне управління ДФС у Харківській області безпідставно здійснило нарахування позивачу єдиного внеску, а тому оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-2332-51-У є протиправною та підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно ст. 317 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового - про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 317, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 року по справі № 520/5707/19 скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 року №Ф-2332-51-У, винесену Головним управлінням ДФС у Харківській області в сумі 6552 гривень 48 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Зеленський    С.С. Рєзнікова   	
Повний текст постанови складено  09.06.2020 року