Постанова
Іменем України                                            
29 квітня 2020 року                                                                       
м. Київ                                                                    
справа № 761/21112/18
провадження № 61-16415св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,                Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство «Сбербанк»,
треті особи: ОСОБА_2 , Державна служба фінансового моніторингу України,
провівши у порядку спрощеного позовного провадження розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду                            від 07 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Чобіток А. О., Оніщука М. І.  у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сбербанк», треті особи: ОСОБА_2 , Державна служба фінансового моніторингу України, про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії та усунення перешкод у користуванні банківськими рахунками,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сбербанк» (далі - АТ «Сбербанк») про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії та усунення перешкод у користуванні банківськими рахунками. 
Зазначав, що між ним та АТ «Сбербанк» були укладені договори банківського рахунку, за якими на його ім`я відкрито наступні рахунки: № НОМЕР_1 (долар США),                                   № НОМЕР_2 (євро), № НОМЕР_1 (російський рубль). 
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року в порядку поділу спільного майна подружжя було визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на грошові кошти в розмірі 3 228 302,27 доларів США, 1 431 536,05 євро та 21 338 809,76 російських рублів, що знаходяться на рахунку         № НОМЕР_1 . З метою добровільного виконання рішення суду представник позивача звернувся до банківської установи з вимогою підготувати, надати для підписання та виконати розпорядження про перерахування грошових коштів з рахунків його довірителя - ОСОБА_1 на рахунки ОСОБА_2 . 
Працівниками банківської установи були підготовлені відповідні платіжні доручення                від 14 березня 2018 року про перерахування грошових коштів. 
Проте після підписання платіжні доручення були повернуті з відміткою «Повернуто без виконання 14 березня 2018 року, згідно статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення». 
16 квітня 2018 року Банк повідомив позивача, що операції по його рахункам зупинені за рішенням Держфінмоніторингу, а Банком, в свою чергу, застосовано право відмови в проведенні фінансових операцій по рахунках. 
Банк виконав в подальшому платіжне доручення про перерахування грошових коштів у розмірі 100 доларів США на ім`я ОСОБА_2 . Інші платіжні доручення залишились без виконання. 
Посилаючись на те, що дії АТ «Сбербанк» є протиправними, ОСОБА_1 просив: визнати незаконними дії АТ «Сбербанк» із заблокування поточних рахунків № НОМЕР_1 (долар США), № НОМЕР_2 (євро), № НОМЕР_1 (російський рубль), відкритих на його ім`я; зобов`язати АТ «Сбербанк» виконати платіжні доручення                             № 14447082 від 14 березня 2018 року та перерахувати грошові кошти у розмірі                                      3 195 000, 00 доларів США з рахунку № НОМЕР_1 (долар США), що відкритий на його ім`я на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий на ім`я ОСОБА_2 у АТ «Сбербанк»; зобов`язати АТ «Сбербанк» виконати платіжне доручення № 14443713 від 14 березня 2018 року та перерахувати грошові кошти у розмірі 1 415 000, 00 євро з рахунку                          № НОМЕР_2 (євро), що відкритий на його ім`я на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий на ім`я ОСОБА_2 у АТ «Сбербанк»; зобов`язати АТ «Сбербанк» виконати платіжне доручення № 14443768 від 14 березня 2018 року та перерахувати грошові кошти у розмірі 21 000 000, 00 російських рублів з рахунку № НОМЕР_1 (російський рубль), що відкритий на його ім`я на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий на ім`я ОСОБА_2 у АТ «Сбербанк»; усунути йому перешкоди в користуванні поточними рахунками № НОМЕР_1 (долар США), № НОМЕР_2 (євро),                       № НОМЕР_1 (російський рубль), шляхом зобов`язання відповідача розблокувати та надати вільний доступ до грошових коштів.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Мальцева Д. О.                    від 05 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
За результатами розгляду позову ОСОБА_1 суд першої інстанції визнав неправомірними дії АТ «Сбербанк» щодо відмови у здійсненні фінансових операцій за мультивалютним рахунком № НОМЕР_1 , та зобов`язав АТ «Сбербанк» усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні мультивалютним рахунком № НОМЕР_1 , шляхом надання вільного доступу до грошових коштів, які знаходяться на рахунку та поновлення фінансових операцій за цим рахунком.
Місцевий суд виходив з того, що банк не довів правомірність відмови у здійсненні фінансових операцій за рахунками позивача, а також не довів того, що Банк діяв у відповідності до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача виконати платіжні доручення, оскільки загальним порядком проведення переказу коштів у межах України, встановленим Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не передбачено можливості повторного прийняття до виконання повернутих платіжних доручень.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 сепня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Сбербанк» задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва                                       від 05 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 до АТ «Сбербанк» про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії та усунення перешкод у користуванні банківськими рахунками.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 обіймав посаду заступника Міністра доходів і зборів України. Слідчим відділом управління спеціальних розслідувань департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України проводяться досудові розслідування у кримінальних провадженнях відносно ОСОБА_1 ; ухвалами слідчих суддів був накладений арешт на грошові кошти, наявні на банківських рахунках, що належать ОСОБА_1 . Останній перебував у міжнародному розшуку та перебуває у національному розшуку до цього часу, у зв`язку з чим АТ «Сбербанк» було встановлено для нього високий рівень ризику.
Апеляційний суд вважав, що відмовляючи у проведенні фінансової операції за відкритим на ім`я ОСОБА_1 рахунком, АТ «Сбербанк» як суб`єкт первинного фінансового моніторингу правомірно діяв у відповідності до положень частини першої статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2019 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Кішинський Д. Г. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду                                від 07 серпня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову, а рішення місцевого суду залишити в силі.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що на думку представника заявника апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке було ухвалене відповідно до норм як матеріального, так і процесуального права.
Заявник вказує, що позивач є споживачем банківських послуг, які надаються відповідачем. 
Чинним законодавством передбачено вичерпний перелік підстав арешту та зупинення операцій по рахунках, а тому відповідно до статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» зупинення фінансових операцій могло мати місце лише на два робочих дні з дня зупинення (включно), ці строки є остаточними та продовженню не підлягають.
Належних та допустимих доказів того, що кошти на рахунки позивача надійшли злочинним шляхом відповідач не надав, як не надав і доказів звернення до правоохоронних органів про незаконні дії клієнта за наслідками блокування рахунків позивача, не надав доказів щодо прийняття відповідачем та/або Державною службою фінансового моніторингу України рішень про зупинення фінансових операцій та повернення платіжних доручень без виконання, а також не надав доказів правомірності зупинення відповідних фінансових операцій на строк, що перевищує максимально допустимий строк, встановлений частинами п`ятою та шостою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Представник заявника зазначає, що висновок суду першої інстанції відповідає  правовим висновкам Верховного Суду, які були зроблені під час розгляду аналогічних справ: № 164/1047/16-ц (провадження № 61-10300св18), № 203/2585/16-ц (провадження № 61-17527св18).
Підсумовуючи доводи касаційної скарги представник заявника вказував, що судом апеляційної інстанції помилково не було застосовано до спірних правовідносин норми статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У жовтні 2019 року від представника АТ «Сбербанк» - Ковриженка С. О. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому представник відповідача просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, посилаючись на її необґрунтованість, вказував, що постанова апеляційного суду прийнята з додержанням норм як матеріального, так і процесуального права.
Вказує, що підстава для зупинення фінансової операції на суму 100,00 доларів США відповідно до статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» є відмінною від підстав, що зумовили відмову у проведенні фінансових операцій на перерахування суми коштів у розмірі 1 415 000,00 євро, 21 000 000,00 російських рублів та 3 195 000,00 доларів США згідно з статтею 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Одночасно представник відповідача вказує, що посилання представника заявника на висновки Верховного Суду, які були зроблені під час розгляду аналогічних справ:                            № 164/1047/16-ц (провадження № 61-10300св18), № 203/2585/16-ц (провадження                         № 61-17527св18) не можна вважати обґрунтованими, адже в означених справах правовідносини врегульовані статтею 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», в цій же справі правовідносини врегульовані статтею 10 вказаного нормативного акту.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Шевченківського районного суду м. Києва.
26 вересня 2019 року справа № 761/21112/18 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
10 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Сбербанк» був укладений договір банківського мультивалютного рахунку № Физ-НОМЕР_1.
Відповідно до умов пункту 1.1. вказаного договору та чинного законодавства АТ «Сбербанк» відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_1 та зобов`язався здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта - приймання і зарахування на рахунок коштів, що надходять клієнту, виконання розпоряджень клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з пунктом 2.3. договору розрахункові документи, що надійшли до Банку протягом операційного часу, Банк виконує в день їх надходження.
Пунктом 3.3. договору визначено, що банк зобов`язується своєчасно здійснювати розрахунково-касові операції в межах залишків коштів на рахунку клієнта відповідно до вимог чинного законодавства України.
Пунктом 5.1. договору передбачено, що банк має право відмовити клієнту у здійсненні операції за рахунком, якщо документи, необхідні для її здійснення, відсутні або оформлені неналежним чином, або якщо операція не відповідає чинному законодавству України.
04 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ «Сбербанк» був укладений Договір                            № НОМЕР_1 щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг в рамках договору щодо банківського обслуговування. Відповідно до умов цього договору банк зобов`язався надавати клієнту комплекс послуг, що включені до пакету продуктів і послуг «Престиж», умови якого погоджені у цьому договорі, згідно з відповідними підрозділами, пунктами та/або підпунктами Умов банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Сбербанк Росії», затверджених наказом голови Правління від 16 січня 2012 № 37, або Умов, що затверджені вищезазначеним наказом. Умови є невід`ємною частиною цього Договору та розміщені на сайті Банку.
Відповідно до заяви про відкриття та обслуговування рахунків в рамках пакету продуктів і послуг на ім`я ОСОБА_1 був відкритий поточний мультивалютний рахунок у UAH, USD, EUR.
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року задоволений частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності. Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності: на 3 228 302,27 доларів США на банківському рахунку                 № НОМЕР_1 (долар США), 1 431 536,05 євро на банківському рахунку                                     № НОМЕР_2 (євро), 21 338 809,76 російських рублів на банківському рахунку                      № НОМЕР_4 , відкритих у ПАТ «Сбербанк Росії».
04 січня 2018 року та 22 лютого 2018 року ОСОБА_2 в особі свого представника зверталась до АТ «Сбербанк» з листами про списання зазначених коштів з рахунків позивача на свій рахунок.
Разом з тим, АТ «Сбербанк» не було задоволено вимогу представника ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що володільцем рахунку є ОСОБА_1 
05 березня 2018 року та 13 березня 2018 року представник ОСОБА_1 звернувся до АТ «Сбербанк» з листами, відповідно до яких надав пакет документів та просив підготувати документи щодо перерахування грошових коштів в розмірі 100,00 доларів США з рахунку позивача на рахунок ОСОБА_2 
14 березня 2018 року представник ОСОБА_1 звернувся до АТ «Сбербанк» з проханням підготувати та надати представнику позивача для підписання та прийняти до виконання платіжне доручення в іноземній валюті щодо перерахування грошових коштів у розмірі 3 195 000, 00 доларів США, 1 415 000, 00 євро та 21 000 000, 00 російських рублів з рахунку № НОМЕР_1 на рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_3 , відкритий у АТ «Сбербанк».
АТ «Сбербанк» було підготовлено відповідні платіжні доручення, проте вони були повернуті з відміткою на звороті «Повернуто без виконання 14 березня 2018 року, згідно статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення».
Листом від 04 квітня 2018 року № 5862/3/32-3 АТ «Сбербанк» повідомило представника ОСОБА_1 , що банком зупинена фінансова операція по рахунку позивача щодо перерахування грошових коштів в розмірі 100,00 доларів США, зокрема на підставі рішення Державної служби фінансового моніторингу України та норм Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення».
Листом від 13 квітня 2018 року № 6505/3/32-3 АТ «Сбербанк» повідомило представника ОСОБА_1 , що з метою дотриманням вимог статті 6 та статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», банк застосував право відмови у проведенні фінансових операцій по рахунках ОСОБА_1 .
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України  наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Згідно з частинами першою, другою статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.
Частинами першою, другою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.
Частиною першою статті 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
Згідно з частиною п`ятою 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банку надано право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.
Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон) спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також формування загальнодержавної багатоджерельної аналітичної бази даних для надання правоохоронним органам України та іноземних держав можливості виявляти, перевіряти і розслідувати злочини, пов`язані з відмиванням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення фінансової операції у разі, якщо  фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу; від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.
Таким чином, враховуючи положення статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та статті 10 Закону, норми яких є спеціальними в регулюванні спірних правовідносин, банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів. Норми зазначених законів не обмежують право банку на односторонню відмову від договору з клієнтом в разі настання визначених ними обставин.
Така ж позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі № 910/14158/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/21320/17, від 27 березня                   2019 року у справі № 922/2224/18.
Згідно зі статтею 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на банки покладено обов`язок проводити ідентифікацію та верифікацію клієнтів відповідно до вимог законодавства України.
Згідно з частиною третьою статті 9 Закону ідентифікація та верифікація клієнта здійснюється у разі, зокрема, виникнення підозри.
Статтею 11 Закону передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати управління ризиками з урахуванням результатів ідентифікації, верифікації та вивчення клієнта, послуг, що надаються клієнту, аналізу операцій, проведених ним, та їх відповідності фінансовому стану і змісту діяльності клієнта.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу під час здійснення управління ризиками враховує рекомендації, визначені чи надані відповідними суб`єктами державного фінансового моніторингу, які згідно з цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу.
Оцінювання ризиків клієнтів суб`єктом первинного фінансового моніторингу здійснюється за відповідними критеріями, зокрема за типом клієнта, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, і видом товарів, послуг, які клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний також здійснювати переоцінку ризиків клієнтів, з якими встановлені ділові відносини, а також в інших випадках, встановлених законодавством, не рідше ніж один раз на рік з метою її підтримання в актуальному стані та документувати результати оцінки чи переоцінки ризиків.
Пунктом 17 частини першої статті 15 Закону передбачено, що фінансова операція підлягає обов`язковому фінансовому моніторингу у разі, якщо сума, на яку вона здійснюється, дорівнює чи перевищує 150 000 гривень або дорівнює чи перевищує суму в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, еквівалентну 150 000 гривень, та має одну або більше таких ознак - фінансові операції осіб, щодо яких встановлено високий ризик.
Відповідно до статті 16 Закону фінансова операція підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу, якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникають підозри, які ґрунтуються, зокрема, на: критеріях ризиків, визначених самостійно суб`єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму; встановленні за результатами проведеного аналізу факту (фактів) невідповідності фінансової (фінансових) операції (операцій) фінансовому стану та/або змісту діяльності клієнта; типологічних дослідженнях у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, підготовлених та оприлюднених спеціально уповноваженим органом.
Згідно з пунктом 31 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» здійснення оцінки ризику передбачає встановлення рівня ризику клієнта з урахуванням таких основних складових ризику: ризику за типом клієнта, ризику послуги, яку клієнт отримує від банку, та географічного ризику.
Відповідно до пункту 60 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» банк стосовно клієнтів високого ризику/неприйнятно високого ризику з метою зменшення виявлених ризиків зобов`язаний: 1) здійснювати поглиблену перевірку клієнта/представника клієнта [у тому числі щодо кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) клієнта]; 2) уточнювати інформацію в строки, визначені в пункті 62 цього розділу; 3) уживати інших заходів відповідно до Програми ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку і Програми управління комплаєнс-ризиком. У разі встановлення факту належності клієнтів банку - учасників, вигодоодержувачів фінансової операції до публічних осіб, до осіб близьких або пов`язаних з публічними особами, банк зобов`язаний забезпечити здійснення первинного фінансового моніторингу таких фінансових операцій у порядку, визначеному для клієнтів високого ризику.
За приписами пункту 64 вказаної вище постанови банк зобов`язаний: визначити соціальний статус клієнта фізичної особи (працевлаштований/безробітний, пенсіонер, студент тощо); оцінити фінансовий стан клієнта; оцінити репутацію клієнта; встановити факт належності/неналежності клієнта - фізичної особи, до публічної особи, до особи близької або пов`язаної з публічними особами; визначити (виявити) ризик клієнта та здійснити його оцінку.
Відповідно до пунктів 2, 3 розділу ІІ «Критеріїв ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» затверджених наказом Міністерства фінансів України від 08 липня 2017 року № 584 (далі - Критерії) суб`єкт самостійно визначає та відображає у внутрішніх документах з питань фінансового моніторингу метод та порядок оцінки ризику з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта. Суб`єкт періодично переглядає власні критерії ризику, а також заходи з управління ризиками з метою їх актуалізації та врахування змін, які відбулися в діяльності самого суб`єкта та в законодавстві у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Розділ VI Критеріїв передбачає, що суб`єкт самостійно може визначати додаткові критерії ризику для фінансових операцій з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта.
У разі виявлення суб`єктом фінансової операції, яка може мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, суб`єкт вживає всіх необхідних заходів для з`ясування, чи підпадає така фінансова операція внутрішньому фінансовому моніторингу.
Суб`єкт самостійно визначає, які критерії ризику (крім критеріїв, передбачених Законом, нормативно-правовими актами відповідного суб`єкта державного фінансового моніторингу) використовуються ним під час встановлення ділових (договірних) відносин, а які - у процесі подальшого обслуговування клієнтів з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта.
У пункті 1 розділу VІ Критеріїв передбачено, що критерії ризику для фінансових операцій, які можуть мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, визначені у додатку 2 до цих Критеріїв. Суб`єкт самостійно може визначати додаткові критерії ризику для фінансових операцій з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта. У разі виявлення суб`єктом фінансової операції, яка може мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, суб`єкт вживає всіх необхідних заходів для з`ясування, чи підлягає така фінансова операція внутрішньому фінансовому моніторингу. Суб`єкт самостійно визначає, які критерії ризику (крім критеріїв, передбачених Законом, нормативно-правовими актами відповідного суб`єкта державного фінансового моніторингу) використовуються ним під час встановлення ділових (договірних) відносин, а які - у процесі подальшого обслуговування клієнтів з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта.
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що листом від 13 квітня 2018 року                          № 6505/3/32-3 АТ «Сбербанк» повідомило представника ОСОБА_1 , що з метою дотриманням вимог статті 6 та статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», банк застосував право відмови у проведенні фінансових операцій по рахунках ОСОБА_1 .
Апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_1 обіймав посаду заступника Міністра доходів і зборів України. Слідчим відділом управління спеціальних розслідувань департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України проводяться досудові розслідування у кримінальних провадженнях відносно                  ОСОБА_1 ; ухвалами слідчих суддів був накладений арешт на грошові кошти, наявні на банківських рахунках, що належать ОСОБА_1 перебував у міжнародному розшуку та перебуває у національному розшуку до цього часу, у зв`язку з чим АТ «Сбербанк» було встановлено для нього високий рівень ризику.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відмовляючи у проведенні фінансової операції за відкритим на ім`я                          ОСОБА_1 рахунком, АТ «Сбербанк» як суб`єкт первинного фінансового моніторингу правомірно діяв у відповідності до положень частини першої статі 10 Закону, а тому дійшов висновку, що апеляційним судом було правильно скасовано рішення суду першої інстанції.
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги стосовно того, що відповідач належними та допустимими доказами не довів факту надходження на рахунки позивача коштів отриманих злочинним шляхом, як не надав і доказів звернення до правоохоронних органів про незаконні дії клієнта за наслідками блокування рахунків позивача, не надав доказів щодо прийняття відповідачем та/або Державною службою фінансового моніторингу України рішень про зупинення фінансових операцій та повернення платіжних доручень без виконання, з огляду на те, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу у разі виявлення суб`єктом фінансової операції, яка може мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, вживає всіх необхідних заходів для з`ясування, чи підпадає така фінансова операція внутрішньому фінансовому моніторингу, проте обов`язку встановлення походження грошових коштів на суб`єкта первинного фінансового моніторингу чинним законодавством не покладено.
Частинами другою та третьою статті 17 Закону передбачено, що спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.
Частиною п`ятою статті 17 Закону передбачено, що у разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкту первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.
Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій-п`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.
Таким чином Верховним Судом відхиляються доводи позивача щодо того, що відповідач не надав доказів правомірності зупинення відповідних фінансових операцій на строк, що перевищує максимально допустимий строк, встановлений частинами п`ятою та шостою статті 17 Закону, адже в цьому випадку мала місце відмова у проведенні фінансових операцій по рахунках ОСОБА_1 , право відповідача на яку передбачено статтею 10 вказаного Закону та було ним реалізоване. 
Колегія суддів також зазначає, що в рамках цієї справи питання щодо правомірності дій відповідача в частині зупинення виконання платіжного доручення на суму                              100,00 доларів США не вирішувалось, така вимога не заявлялась. Крім того як вбачається із відзиву на позовну заяву, поданому представником відповідача вказаний платіж був проведений наступного дня після закінчення строку зупинення за рішенням Державної служби фінансового моніторингу України. 
З викладених вище підстав, колегія суддів відхиляє також доводи касаційної скарги стосовно того, що судом апеляційної інстанції помилково не було застосовано до спірних правовідносин норм статті 17 Закону, адже спірні правовідносини виникли у зв`язку із відмовою банківської установи здійснити переказ коштів, а не у зв`язку із зупиненням видаткових фінансових операцій.
Доводи касаційної скарги стосовно того, що висновок суду першої інстанції у цій справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які були зроблені під час розгляду аналогічних справ: № 164/1047/16-ц (провадження № 61-10300св18), № 203/2585/16-ц (провадження № 61-17527св18), не заслуговують на увагу з тих підстав, що правовідносини, які виникли у справі, що переглядається та наведені позивачем не є тотожними.
Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими апеляційним судом фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ                        від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань..
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко        В. В. Сердюк   І. М. Фаловська