ПОСТАНОВА
Іменем України

26 березня 2020 року 
Київ
справа №826/27738/15
адміністративне провадження №К/9901/44168/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Мороз Л.Л.,
суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,
розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №826/27738/15
за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк" Андронова Олега Борисовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа -  Публічне акціонерне товариство "Інтеграл-банк", про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк" Андронова Олега Борисовича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року, ухвалену у складі головуючого судді Келеберди В.І., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року, постановлену у складі: головуючого судді Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І.,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Інтеграл-банк" Андронова Олега Борисовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ "Інтеграл-банк", про:
- визнання протиправною відмови включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Інтеграл-банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оформленої листом від 16.11.2015 №07-1/2171;
- зобов`язання включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Інтеграл-банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; 
- зобов`язання подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо позивача, як вкладника, який мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Інтеграл-банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Вимоги обґрунтував тим, що є вкладником згаданого банку у розумінні статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а Уповноваженою особою протиправно застосовано до нього норму п. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки на момент звернення з заявою про виплату коштів він не був пов`язаною з банком особою.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною оформлену листом від 16.11.2015 №07-1/2171 відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Інтеграл-банк" Андронова О.Б. включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Інтеграл-банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Інтеграл-банк" Андронова О.Б. включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Інтеграл-банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі договорів банківського вкладу від 03.04.2014 №7442 та від 11.02.2015 №8028.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суди встановили, що між ОСОБА_1 та ПАТ "Інтеграл-банк" укладено договори банківського вкладу від 03.04.2014 №7442, від 11.02.2015 №8028 (вид банківського вкладу - на вимогу).
Станом на 15.09.2015 залишок грошових коштів на рахунках позивача становив: по договору від 03.04.2014 №7442 на суму 3102,06 грн; по договору від 11.02.2015 №8028 всього на суму 4 701,44 доларів США (в еквіваленті 103209,28 грн), які особисто були внесені позивачем.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 15 вересня 2015 року №606 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 16 вересня 2015 року № 170 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Інтеграл-банк".
Відповідно цього рішення у Публічному акціонерному товаристві "Інтеграл-банк" (далі - ПАТ "Інтеграл-банк") запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 16 вересня 2015 року до 15 грудня 2015 рку включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Інтеграл-банк", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Андронову Олегу Борисовичу строком на три місяці з 16 вересня 2015 р. по 15 грудня 2015 р. включно.
Листом від 16.11.2015 №07-1/2171 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі п. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що відмова Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Інтеграл-банк» у включенні позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, як пов`язаної з банком особи, не підтверджується належними та допустимими доказами.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Уповноважена особа Фонду подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
В обґрунтування скарги посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права. Вказує, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на підставі пункту 4 частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не відшкодовує кошти, розміщенні у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Заперечення на касаційну скаргу не надходили.
Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів відзначає, що незгода відповідача з наявностю у позивача права на відшкодування за рахунок Фонду коштів, розміщених нею за Договорами банківського вкладу, зводяться до аргументів стосовно приналежності його до пов`язаних з банком осіб, проти чого останній заперечує.
Відтак, у світлі наведених учасниками справи доводів та зважаючи на зміст спірних правовідносин, з`ясуванню, насамперед, підлягають обставини справи стосовно належності позивача до категорії пов`язаних із банком осіб, у розумінні пункту 4 частини четвертої статті 26 Закону №4452-VI, а також поширення цієї правової норми на відносини між сторонами з приводу відшкодування Фондом коштів, розміщених позивачем на рахунках.
Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати ним відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом № 4452-VI.
Частиною першою статті 3 Закону №4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.
Згідно з положеннями статті 27 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.
Отже, Закон №4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, на дату прийняття Правлінням Національного банку України постанови від 15 вересня 2015 року №606 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк" до категорії неплатоспроможних" на рахунках ОСОБА_1 , відкритих відповідно до укладених договорів від 03.04.2014 та від 11.02.2015, знаходились суми 3102,06 грн та 4701,44 доларів США (в еквіваленті 103209,28 грн) відповідно.
Разом з тим, Уповноваженою особою Фонду позивача не було включено до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду на підставі пункту 4 частини четвертої статті 26 Закону №4452-VI.
Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, називається тимчасовою адміністрацією.
Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України».
Частинами третьою, п`ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.
Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.
Закон № 4452-VI визначає порядок складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів ФГВФО не здійснюється.
Згідно з положеннями пункту 4 частини четвертої статті 26 Закону № 4452-VI (у редакції, чинній на момент віднесення ПАТ «Інтеграл-банк» до категорії неплатоспроможних) Фонд не відшкодовує кошти, зокрема, розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом року до дня прийняття такого рішення).
Відповідно до пунктів 3 та 7 частини першої статті 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент віднесення ПАТ «Інтеграл-банк» до категорії неплатоспроможних) пов`язаними з банком особами є, зокрема, керівники банку; асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини (у тому числі керівників банку).
У свою чергу, частиною першою статті 42 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку. Частиною першою статті 2 цього ж Закону передбачено, що асоційована особа - чоловік або дружина, прямі родичі цієї особи (батько, мати, діти, рідні брати та сестри, дід, баба, онуки), прямі родичі чоловіка або дружини цієї особи, чоловік або дружина прямого родича.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що на момент укладення договорів банківського вкладу та зарахування на грошових коштів, чинною була інша редакція статті 26 Закону № 4452-VI. Зокрема, положеннями пункту 4 частини четвертої цієї статті (у редакції, чинній на момент укладення договорів) передбачалось, що Фонд не відшкодовує кошти розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік.
Тобто на момент укладення договорів і розміщення на відкритих відповідно до них рахунках на позивача не поширювались обмеження щодо відшкодування коштів за вкладом за рахунок ФГВФО, визначених частиною четвертою статті 26 Закону № 4452-VI, тобто позивач мав «легітимні очікування» стосовно поширення гарантій ФГВФО на вклад, розміщений у банку.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що, за загальним правилом, особа не може бути позбавлена права власності і права на вклад внаслідок внесення змін до закону. Разом з тим гарантії цього права, у тому числі обов`язок держави нести додаткову відповідальність через систему гарантування вкладів фізичних осіб, можуть зазнавати змін шляхом прийняття відповідних законів. При цьому, використання особою такої гарантії пов`язане із моментом, коли особа виявила реальний намір використати відповідну гарантію, тобто реалізація волевиявлення особи у встановленій формі та встановленому порядку. У подальшому, зміна закону за загальним правилом не може впливати на обсяг гарантій, якими особа виявила намір скористатися.
16 липня 2015 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку», який набув чинності з 12 серпня 2015 року. Цим Законом, зокрема, було внесено зміни до статті 26 Закону № 4452-VI, відповідно до яких пункт 4 частини другої викладено у новій редакції.
Таким чином, у справі, що розглядається, під час укладення договорів банківського вкладу (03.04.2014 та 11.02.2015) чинною була редакція статті 26 Закону № 4452-VI, відповідно до якої на позивача не поширювались обмеження щодо відшкодування гарантованої суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО. Однак, на дату запровадження у ПАТ «Інтеграл-банк» тимчасової адміністрації (16 вересня 2015 року) та у подальшому складання списків вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, набула чинності нова редакція статті 26 Закону № 4452-VI, яка встановлювала обмеження щодо відшкодування суми вкладу, розміщеного будь-якою пов`язаною з банком особою, включно з асоційованою особою начальника відокремленого підрозділу банку (статті 42, 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Вирішуючи питання про те, яка редакція статті 26 Закону № 4452-VI має бути застосована до спірних правовідносин (які тривають у часі), колегія суддів враховує, що особливістю провадження в адміністративних справах є те, що за загальним правилом спір вирішується шляхом оцінювання правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у певний момент часу (момент прийняття рішення або вчинення дії за зверненням суб`єкта приватного права; момент неприйняття рішення (нездійснення дії), коли існував відповідний обов`язок щодо його прийняття (здійснення дії). При цьому, зміна законодавчого регулювання відповідних обов`язків суб`єкта владних повноважень у майбутньому, як правило, не впливає на оцінку судом правомірності його дій, рішень або бездіяльності у момент їх фактичного здійснення (прийняття), незалежно від інстанції та часу розгляду позову, апеляційної або касаційної скарги.
Разом з тим, суб`єкт приватного права, за загальним правилом, не позбавлений права повторного звернення до суб`єкта владних повноважень з аналогічним зверненням та, у випадку незгоди з новим рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, - звернення до адміністративного суду, оскільки у зв`язку зі змінами законодавчого регулювання змінилась й підстава позову. Означений підхід повною мірою відповідає принципу правової визначеності та не суперечить праву особи на ефективний судовий захист.
Відступлення від такого підходу можливе у виняткових випадках, зокрема, за умови, коли суб`єкт приватного права мав «легітимні очікування» стосовно рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які не були реалізовані у зв`язку з тим, що суб`єкт владних повноважень прийняв протилежне рішення, обґрунтовуючи його законодавчими змінами, які у свою чергу не повністю відповідають принципу пропорційності.
Зокрема, відповідно до пункту 8 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
У справі, що розглядається, суд бере до уваги, що у позивача існували «легітимні очікування» на момент укладення договорів банківського вкладу та розміщення коштів на рахунках, зумовлені як положеннями закону, так і умовами договорів.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №813/2815/17, від 10.04.2019 у справі №826/5238/17 та від 01.08.2019 у справі №822/543/16.
Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач є асоційованою особою ОСОБА_2 , повноваження якого, як члена правління ПАТ «Інтеграл-банк», припинено з 08.05.2015 наказом від 07.05.2015 № 52-од.
Отже, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а відмова Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Інтеграл-банк» у включенні позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, не підтверджена належними та допустимими доказами, що дає підстави для задволення позовних вимог.
Зважаючи на обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що ухвалені у справі судові рішення про часткове задоволення позовних вимог ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги - відсутні.
Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 354, 355, 356  Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк" Андронова Олега Борисовича - залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року у справі №826/27738/15 - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
Л.Л. Мороз
А.Ю. Бучик
А.І. Рибачук,
Судді Верховного Суду