ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ України
04 червня 2020 року
м. Харків
Справа № 638/1613/18
Провадження № 22-ц/818/2125/20
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Хорошевського О.М.
суддів – Бурлака І.В., Яцина І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження  без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 липня 2019 року, постановлене суддею Аркатової К.В., у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання,
УСТАНОВИВ:
У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти в розмірі ј частини від всіх видів доходів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання заяви і до закінчення навчання на утримання у зв`язку з навчанням.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.08.2000 року її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали шлюб. 31.01.2015 року з особистих причин вона змінила прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». На теперішній час продовжує навчання, є студенткою третього курсу Харківського гуманітарного університету «Народна українська академія», навчається за контрактом, вартість навчання складає 18000 грн. на рік. З серпня 2000 року батьки не підтримують шлюбні відносини, батько не приймає участі у вихованні, не спілкується з нею, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, у зв`язку з чим звернулася до суду.
Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 липня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 06 лютого 2018 року і до закінчення навчання, але не довше, як до досягнення двадцяти трьох років.
Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Вирішено питання щодо судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що не відповідає вимогам законодавства щодо законності і обґрунтованості, адже неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, призвели до висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи, а в подальшому до неправильного застосування судом норм матеріального права.
Скарга містить посилання на те, що ОСОБА_1 судом не було повідомлено про час та місце розгляду справи.
Зазначено, що в порушення норм процесуального права, ст. 81 ЦПК України, суд належним чином не перевірив і не з`ясував чи спроможній відповідач надавати матеріальну допомогу позивачу у визначеному розмірі, адже в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження матеріального становища відповідача.
Лише та обставина, що на батька покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.
Однак, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права, вище вказаних обставин не з`ясував, а тому прийшов до не чим не обґрунтованого висновку.
До суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..
За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів ґрунтуються на законі, та при визначенні розміру аліментів, з урахуванням доводів сторін, суд вважає за можливе стягнути їх в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця.
Відповідач зобов`язаний утримувати повнолітню доньку до закінчення навчання, оскільки, він може надавати матеріальну допомогу.
Проте з таким висновком погодитись не можна виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_6  перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.02.1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сторін народилася донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_3 змінила прізвище на « ОСОБА_5 » про що свідчить свідоцтво про зміну імені від 31.10.2015 року, актовий запис № 8.
ОСОБА_2 є студенткою 4 курсу факультету «референт – перекладач» Харківського гуманітарного університету «Народна українська академія», навчання здійснюється на платній основі.
Позивач проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість проживання за травень – червень 2018 склала 1325 грн.
Згідно довідки про доходи мати позивача ОСОБА_8 працює у ТОВ «МК М`ясний» на посаді медичної сестри, загальна сума доходу за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року склала 22100 грн. 
Судом першої інстанції не встановлювалось чи працює відповідач чи має дохід. 
Наявність або відсутність майна на підтвердження матеріального стану відповідача також матеріали справи не містять та це судом першої інстанції не досліджувалось. 
Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у  батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України  при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Матеріали справи містять рішенням № 7 опікунської ради при Богодухівській міській раді народних депутатів від 11 травня 1999 року за заявою ОСОБА_7 про встановлення його участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , йому надано право зустрічатись з донькою ОСОБА_9 , встановлені обов`язки та попереджено батьків про відповідальність за підбурювання дитини проти батьків і за невиконання цього рішення.
Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2000 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визначення порядку участі у вихованні дитини встановлено, що відповідачка ОСОБА_6 не підкоряється рішенню органу опіки та піклування, не надає можливості позивачу ОСОБА_1 приймати участь у вихованні дитини.
Матеріали справи містять довідку датовану 29.10.2015 року № 114 видану ОСОБА_1 в тому, що він працює в КП «Міськелектротранссервіс» і з 03.11.2011 року з його заробітної плати утримують і перераховують аліменти за його особистою заявою у розмірі 25 % на користь ОСОБА_8 на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття.
Зазначені обставини спростовують посилання позивача в позовній заяві, що з серпня 2000 року після припинення батьками шлюбних відносин, батько не приймає участі у її вихованні, не спілкується з нею, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, у зв`язку з чим вона звернулася до суду.
Крім того, при задоволенні позовних вимог судом першої інстанції не перевірено матеріальне становище платника аліментів, можливості надавати допомогу, не надано належної оцінки наявності у відповідача двох неповнолітніх дітей та п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Суд першої інстанції належним чином не перевірив і не з`ясував можливості відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу у визначеному розмірі, адже в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що відповідач на час розгляду справи працевлаштований, має дохід та розмір такого доходу.
Та обставина, що відповідач працював у 2015 році не є доказом його матеріального становища на час розгляду справи.
Оскільки доказів матеріального становища відповідача не надано і суду апеляційної інстанції судова колегія позбавлена можливості зробити висновок про доведеність позовних вимог і обґрунтованості стягнення з нього аліментів саме у частині заробітку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. 
Керуючись вимогами ч. 7 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дзержинського  районного суду міста Харкова від 31 липня 2019 року- скасувати. 
Позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання – залишити без задоволення.
Відшкодувати за рахунок держави на користь ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1057 ( одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, які продовжуються на строк карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції «COVID-19», може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий                                                                              О.М. Хорошевський 
Судді:                                                                                   І.В. Бурлака
                                                                                           В.Б. Яцина
Повне текст постанови складено 04 червня 2020 року.