ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 травня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/5379/19
Головуючий у першій інстанції - Косач І. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/416/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.
секретар: Поклад Д.В.

сторони: 
позивач ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 
відповідач ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Косач І.А. від 17 грудня 2019 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 26 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,

                            В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року  ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди. Вимоги заявленого позову обґрунтовані тим, що постановою Гар`юського повітового суду від 26.11.2013 року у цивільній справі №2-13-51526 над ОСОБА_1 було встановлено опіку для ведення усіх справ та її опікункою була призначена ОСОБА_3 . Опікунство було встановлено терміном до 26.11.2018 року. У позові вказано, що ОСОБА_1 була перевезена до м.Чернігова, вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично опіку здійснювали її три онука: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . У позові зазначено, що після призначення опікунства, ОСОБА_3 отримала доступ до рахунків підопічної, проте, жодного дня не піклувалась про неї, витрачаючи всі кошти з рахунків на особисті потреби. При цьому ОСОБА_3 відмовлялась виконувати обов`язки опікунки, а також відмовлялась передати банківську картку підопічній або ОСОБА_2 , який піклується про ОСОБА_1 . 18.06.2018 року ОСОБА_2 подав до Гар`юського повітового суду заяву про звільнення ОСОБА_3 від обов`язків опікуна ОСОБА_1 та призначення нового опікуна. Постановою від 26.06.2018 року суд відмовив у прийнятті до провадження заяви ОСОБА_2 та розпочав провадження з продовження опікунства за власного ініціативою суду. При цьому суд надав ОСОБА_1 державну правову допомогу та зобов`язав учасників процесу висловити свою позицію у письмовому вигляді щодо продовження опіки та особи опікуна. З посиланням на текст рішення суду, доводи позовної заяви вказують, що в даному випадку встановлено преюдицію, відповідно до якої має місце неналежне виконання колишньою опікункою своїх обов`язків, витрачання коштів ОСОБА_1 на власні потреби, відповідач не надавала звіти та докази, куди були витрачені кошті підопічної в той час, коли підопічна перебувала на території України. У позовній заяві зазначено, що позивачем самостійно отримано банківські виписки по рахункам, відповідно до яких вбачається, що жодного платежу не було здійснено в інтересах підопічної ОСОБА_1 . Доводи позовної заяви стверджують, що загальний розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 , становить 104 190, 22 євро, що в конвертації в національну валюту за курсом НБУ на час звернення до суду складає 3 096 533 грн. У вимогах заявленого позову позивач просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 3 096 533 грн. 

Матеріали даної цивільної справи також містять в собі письмові пояснення представника позивача - адвоката Переверзєва О.О. (а.с.119, том 1, а.с.257-264, том 1).  

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.12.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено. Судом скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14.08.2019 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.12.2019 року та прийняти постанову, якою задовольнити заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1 242 613 грн. 09 коп. (44 410,15 євро за курсом НБУ на день подання позову). Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 17.12.2019 року є необґрунтованим, ухваленим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що після призначення відповідача опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 було перевезено до м.Чернігова, і фактично опіку щодо позивача здійснювали три її онука: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_3 мала доступ до банківських рахунків підопічної, постановою Гар`юського повітового суду від 19.09.2018 року ОСОБА_3 було звільнено від обов`язків опікуна. З посиланням на статтю 24 Закону України ''Про міжнародне приватне право'', доводи апеляційної скарги вказують, що відносини між опікуном (піклувальником) та особою, яка перебуває під опікою (піклуванням), визначаються правом держави, орган якої призначив опікуна (піклувальника). Якщо особа, яка перебуває під опікою (піклуванням), проживає в Україні, застосовується право України, якщо воно є більш сприятливим для цієї особи. З посиланням на норми: ч.1 статті 15, ч.2 статті 16, статті 22, ч.4 статті 67, ч.1 статті 72, статей: 177,179,1166, 1192 ЦК України, статей: 59,496, 497 ЦПК України, п.4.16. Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року №34/166/131/88, а також на Договір між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифікований Законом України від 22.11.1995 року №450/95-ВР ''Про ратифікацію Договору між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правової відносини у цивільних та кримінальних справах'', доводи апеляційної скарги зазначають про обґрунтованість вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги стверджують, що стороною позивача було надано суду вичерпну інформацію щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, при цьому позивач не повинен доводити вину відповідача у заподіянні шкоди, відсутність вини має доводити заподіювач шкоди. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не прийнято до уваги наявних у банківських виписках умовних позначень найбільш повторюваних та найбільш значних видаткових операцій з коштами ОСОБА_1 , що обліковувались на рахунках у АТ ''Сведбанк'' під час відносин опіки за участю ОСОБА_3 а також судом першої інстанції не прийнято до уваги матеріали офіційного реєстру юридичних осіб Естонської республіки, які деталізують відомості щодо ряду отримувачів платежів, здійснених відповідачем за рахунок коштів її підопічної. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги обставини, які встановлені постановою Гар`юського повітового суду від 19.09.2018 року при розгляді цивільної справи №2-13-51526 та підтверджують обґрунтованість вимог заявленого позову. При цьому доводи апеляційної скарги посилаються на ч.4 статті 82 ЦПК України, статтю 13 Договору між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних  та  кримінальних  справах,  ратифікованого Законом України №450/95-ВР від 22.11.1995 року. 
       
В судовому засіданні апеляційного суду представники позивача - адвокат Переверзев О.О. та адвокат Шевченко О.А. підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги. 

В судовому засіданні апеляційного представник відповідача - адвокат Бабинець С.П. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 17.12.2019 року.  

В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що рішенням Талліннського бюро департаменту соціального страхування від 29.07.2013 року №1003822, ОСОБА_1 було встановлено важкий ступінь інвалідності, через який вона кожний день потребує сторонньої допомоги у виконанні гігієнічних процедур, одяганні, пересуванні; інструкцій та нагляду на період три роки з 16.07.2013 по 31.07.2016 та додаткові витрати на сторонню допомогу через інвалідність. Дата встановлення ступеню інвалідності та додаткових витрат 16.07.2013 (а.с.130,131-133, том 1).

Постановою Гар`юмааського повітового суду від 26.11.2013 року призначено опікуном ОСОБА_1 онучку ОСОБА_3 , строком на п`ять років з моменту прийняття рішення (а.с.241-244, том 1).

З копії письмової думки ОСОБА_3 на адресу суду від 10.07.2018 року (а.с.246-247, том 1) вбачається, що ОСОБА_3 просить продовжити опіку над ОСОБА_1 та призначити її опікуном над ОСОБА_1 . Також ОСОБА_3 надано звіт (а.с.248, том 1). Згідно відповіді Гар`юського повітового суду, вих.№2-13-51526 від 25.11.2019 року на запит про надання інформації, звіт опікуна ОСОБА_3 оцінено, як неповний та такий, що був поданий неналежним чином. За оцінкою суду, зобов`язання ОСОБА_3 щодо надання звітності залишається повністю невиконаним (а.с.249-251, том 1).

Постановою Гар`юського повітового суду від 19.09.2018 року, ОСОБА_3 звільнено від обов`язків опікунки ОСОБА_1 , тобто, з посади опікуна. Зобов`язано ОСОБА_3 подати до суду письмовий звіт про управління майном ОСОБА_1 та виконання інших завдань протягом 30 днів з дня набрання чинності цим рішенням. Призначено опікуном ОСОБА_1 ОСОБА_2 (а.с.14-20, том 1).

В матеріалах справи містяться виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 , відкриті в " SWEDBANK " за період з 01.01.2012 року по 26.10.2018 року (а.с.160-175,176-178,179-185,186,187-195, том 1).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.12.2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди. Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 17.12.2019 року, що вимоги заявленого позову не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.    
Доводи апеляційної скарги відносно того, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, а також відносно того, що висновок рішення суду від 17.12.2019 року про відмову у задоволенні вимог заявленого позову не узгоджується із фактичними обставинами справи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.     

Доводи апеляційної скарги зазначають, що після призначення відповідача опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 було перевезено до м.Чернігова, і фактично опіку щодо позивача здійснювали три її онука: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_3 мала доступ до банківських рахунків підопічної, постановою Гар`юського повітового суду від 19.09.2018 року ОСОБА_3 було звільнено від обов`язків опікуна. З посиланням на статтю 24 Закону України ''Про міжнародне приватне право'', доводи апеляційної скарги вказують, що відносини між опікуном (піклувальником) та особою, яка перебуває під опікою (піклуванням), визначаються правом держави, орган якої призначив опікуна (піклувальника). Якщо особа, яка перебуває під опікою (піклуванням), проживає в Україні, застосовується право України, якщо воно є більш сприятливим для цієї особи. З посиланням на норми: ч.1 статті 15, ч.2 статті 16, статті 22, ч.4 статті 67, ч.1 статті 72, статей: 177, 179, 1166, 1192 ЦК України, статей: 59, 496, 497 ЦПК України, п.4.16. Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року №34/166/131/88, а також на Договір між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифікований Законом України від 22.11.1995 року №450/95-ВР ''Про ратифікацію Договору між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правової відносини у цивільних та кримінальних справах'', доводи апеляційної скарги зазначають про обґрунтованість вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги стверджують, що стороною позивача було надано суду вичерпну інформацію щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, при цьому позивач не повинен доводити вину відповідача у заподіянні шкоди, відсутність вини має доводити заподіювач шкоди. 

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2019 року, виходячи із наступного. 

Відповідно до приписів ч.1 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, як її завдала. 
  
Згідно роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року ''Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди'', розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під майновою шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Як вбачається із позовної заяви та наданих до неї позивачем доказів, вимога до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди ґрунтується на тому, що ОСОБА_3 , як опікун ОСОБА_1 , ухилялась від виконання покладених на неї обов`язків та здійснювала нецільове використання коштів ОСОБА_1 , чим спричинила позивачу матеріальну шкоду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2019 року відносно того, що із досліджених судом в ході судового розгляду даної справи матеріалів, наданих позивачем на підтвердження вимог заявленого позову, зазначені вище обставини належними та допустимими доказами у розумінні статей 77,78 ЦПК України, не підтверджено.
Постановою Гар`юського повітового суду від 19.09.2018 року, ОСОБА_3 звільнено від обов`язків опікунки ОСОБА_1 , тобто, з посади опікуна. Зобов`язано ОСОБА_3 подати до суду письмовий звіт про управління майном ОСОБА_1 та виконання інших завдань протягом 30 днів з дня набрання чинності цим рішенням. Призначено опікуном ОСОБА_1 ОСОБА_2 (а.с.14-20, том 1). При цьому вказаною постановою Гар`юського повітового суду від 19.09.2018 року, не встановлено розміру та факту завдання позивачу будь-якої шкоди відповідачем. У даній постанові суду зазначено: ''Належить встановити шляхом кримінального провадження, чи не скоїла ОСОБА_3 порушення вимог здійснення опіки або піклування, яке карається на підставі ч.1 статті 171 Пенітенціарного кодексу, та яке спричинило небезпеку для життя або здоров`я особи, що перебуває під опікою або піклуванням, або спричинило суттєву майнову шкоду. Така дія карається чи то грошовим покаранням або ув`язненням строком до трьох років''.    

Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не прийнято до уваги наявних у банківських виписках умовних позначень найбільш повторюваних та найбільш значних видаткових операцій з коштами ОСОБА_1 , що обліковувались на рахунках у АТ ''Сведбанк'' під час відносин опіки за участю ОСОБА_3 , а також судом першої інстанції не прийнято до уваги матеріали офіційного реєстру юридичних осіб Естонської республіки, які деталізують відомості щодо ряду отримувачів платежів, здійснених відповідачем за рахунок коштів її підопічної.  
На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції відносно того, що надані суду виписки по рахункам ОСОБА_1 не є доказами неналежного та нецільового використання ОСОБА_3 коштів на утримання ОСОБА_1 , і відповідно, і доказами завдання матеріальної шкоди, оскільки вказані документи не відображають тих обставин, що кошти використані не на потреби ОСОБА_1 . Також суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що є необґрунтованими посилання ОСОБА_2 на ті обставини, що він протягом 2014-2018 років здійснював утримання ОСОБА_1 за власні кошти, оскільки доказів утримання ОСОБА_2 та понесення ним відповідних витрат на забезпечення її потреб суду не надано.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги обставини, які встановлені постановою  Гар`юського   повітового суду від 19.09.2018 року при розгляді цивільної справи №2-13-51526 та підтверджують обґрунтованість вимог заявленого позову. При цьому доводи апеляційної скарги посилаються на ч.4 статті 82 ЦПК України, статтю 13 Договору між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифікованого Законом України №450/95-ВР від 22.11.1995 року. 
На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2019 року, виходячи із наступного. 
Як вбачається з відповіді Гар`юського повітового суду вих.№2-13-51526 від 25.11.2019 року на запит про надання інформації (а.с.249-250, том 1), ОСОБА_3 подала до суду письмову позицію та звіт від 10.07.2018 року. За оцінкою суду, звіт від 10.07.2018 року не можна вважати таким, що був поданий належним чином. Зі звіту не можна встановити, якими були доходи та витрати ОСОБА_1 за звітний період, і яким був її майновий стан до та після звітного періоду. Також зі звіту не можна встановити, на що було витрачено майно ОСОБА_1 . За оцінкою суду, зобов`язання ОСОБА_3 щодо надання звітності залишається повністю невиконаним.
Постановою Гар`юського повітового суду від 19.09.2018 року, номер цивільної справи 2-13-51526,  звільнено ОСОБА_3 від обов`язків опікунки ОСОБА_1 , тобто з посади опікуна; зобов`язано ОСОБА_3 подати до суду письмовий звіт про управління майном ОСОБА_1 та виконання інших завдань протягом 30 днів з дня набрання чинності цим рішенням; призначено опікуном ОСОБА_1 ОСОБА_2 (Резолюція 1,2,3.) (а.с.14-20,том 1). У даній постанові суду зазначено: ''Належить встановити шляхом кримінального провадження, чи не скоїла ОСОБА_3 порушення вимог здійснення опіки або піклування, яке карається на підставі ч.1 статті 171 Пенітенціарного кодексу, та яке спричинило небезпеку для життя або здоров`я особи, що перебуває під опікою або піклуванням, або спричинило суттєву майнову шкоду. Така дія карається чи то грошовим покаранням або ув`язненням строком до трьох років''.    
За даних обставин доводи апеляційної скарги, які містять в собі посилання на ч.4 статті 82 ЦПК України, не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 17.12.2019 року відносно того, що постановою Гар`юського повітового суду від 19.09.2018 року не встановлено розміру та факту завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачем, яка підлягає відшкодуванню в порядку статті 1166 ЦК України. 

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2019 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий:                                           Судді: