Ухвала
23 квітня 2020 року                                                                                           
м. Київ
 
справа №1-2-98
провадження № 51-1503ск19
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 січня 2020 року,
встановив:
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 1998 року ОСОБА_4 засуджений за ст. 94 Кримінального кодексу України в редакції 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Ухвалою Київського обласного суду від 25 березня 1998 року вирок суду щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджений ОСОБА_4 подав до  Київського апеляційного суду заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року цю заяву ОСОБА_4 залишено без руху з наданням йому строку для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків. Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 січня 2020 року заяву ОСОБА_4 йому було повернуто у зв`язку з неусуненням заявником недоліків.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 висуває вимогу про скасування ухвали Київського апеляційного суду від 11 січня 2020 року та призначення нового апеляційного розгляду. Свою вимогу він аргументує тим, що при розгляді його заяви було допущено порушення кримінального процесуального закону, а саме суддя одноособово повернула його заяву, що, на думку засудженого, суперечить вимогам ч. 10 ст. 31 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого переконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 464 КПК суддя не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду перевіряє її відповідність вимогам ст.462 КПК і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, окрім іншого, зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, а також обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду. Посилання на такі обставини у заяві було відсутнє.
За ч. 3 ст. 464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК. Виконуючи ці приписи закону, суддя постановила ухвалу, якою залишила заяву ОСОБА_4 без руху та встановила строк для усунення недоліків.
Оскільки ОСОБА_4 вказаних недоліків не усунув, то суддя апеляційного суду обґрунтовано повернула його заяву.
Крім того, апеляційний суд звернув увагу ОСОБА_4 на недотримання вимог ч. 1 ст. 461 КПК, оскільки він у своїй заяві не зазначив, коли саме йому стало відомо про обставини, на які він посилається як на нововиявлені.
Посилання в касаційній скарзі на порушення апеляційним судом ч. 10 ст. 31 КПК щодо колегіального перегляду судового рішення за виключними обставинами є неспроможним, адже ОСОБА_4 звертався до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими, а не виключними обставинами (ст. 459 КПК). Крім того, суддя апеляційного суду не здійснювала перегляду судового рішення, а тільки вирішувала питання про залишення заяви без руху та її повернення, тобто діяла відповідно до вимог частин 2, 3 ст. 464 КПК.
За таких обставин ухвала судді Київського апеляційного суду від 11 січня 2020 року про повернення заяви ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є обґрунтованою і такою, що постановлена згідно з вимогами процесуального закону.
Касаційна скарга ОСОБА_4 не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами провадження. 
Із наданих до неї копій судових рішень видно, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 11 січня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і :

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                    ОСОБА_3