П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/112/20	

 	Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.                                                     Дата і місце ухвалення: 26.03.2020р., м. Миколаїв                                         	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України в період з 01.08.1998р. по 31.12.2014р.; 
- зобов`язати відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 у період з 01.08.1998р. по 31.12.2014р.; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 при проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.08.1998р. по 31.12.2017р., врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.08.1998р.; 
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про суму нарахованої та належної до виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.08.1998р. по 31.12.2014р.;
- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 довідку про суму нарахованої та належної до виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.08.1998р. по 31.12.2014р. з врахуванням базового місяця з моменту підвищення посадового окладу 01.08.1998р. 
Позов обґрунтовував тим, що у період з 01.08.1993р. по 03.08.2018р. ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та був звільнений у запас за п. «а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Однак, в порушення вимог Закону України від 03.07.1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» та пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.08.1998р. по 31.12.2017р. позивачу не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. На звернення 08.11.2019р. ОСОБА_1 з цього приводу до військової частини НОМЕР_1 позивач отримав лист від 18.11.2019р., яким йому відмовлено у проведенні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України з 01.08.1998р. по 31.12.2014р.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за час проходження військової служби у Збройних Силах України, а саме у військовій частини НОМЕР_1 з 01.08.1998р. по 31.12.2014р.
В решті задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення від 26.03.2020р. з прийняттям нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що військовою частиною НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення за період  проходження ним служби з 01.08.1998р. по 31.12.2014р. Судом залишено поза увагою надану відповідачем довідку-розрахунок нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.08.1998р. по 31.12.2014р. за №350/174/308/87/пс від 31 січня 2020 року.
Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до наказів Міністерства оборони України №401 від 18.11.2003р. та №404 від 17.06.2003р. «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Силах України, із зазначенням строків зберігання документів» до Одеського галузевого архіву Міністерства оборони України здаються лише роздавальні відомості  на виплату грошового забезпечення. Інформація про нараховану індексацію  грошового забезпечення та інших одноразових видів грошового забезпечення до Одеського галузевого архіву Міністерства оборони України не подавалася, оскільки на час виникнення спірних правовідносин це не передбачалося законодавством. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 , тобто в частині задоволених вимог ОСОБА_1 . 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 01.08.1993р. по 03.08.2018р. ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №34 від 11.06.2018р. капітана ОСОБА_1 , начальника служби пожежної безпеки служб військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з закінченням строку контракту). 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2018р. №176 позивача було виключено з 03.08.2018р. зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
08.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про проведення йому перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 у період з 01.08.1998р. по 31.12.2014р. з врахуванням базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення серпень 1998 року.
До заяви позивачем додано копію архівної довідки Одеського територіального архівного відділу  Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 08.08.2019р. №Н-984/1128, а також копію архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 22.08.2019р. №179/1/12727.
У відповідь на вказану заяву позивача військова частина НОМЕР_1 надіслала на його адресу лист від 18.11.2019р., в якому зазначила, що за вказаний заявником період на його користь нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення та індексація грошового забезпечення. Відповідно до наказів Міністерства оборони України від 18.11.2003р. №401 та від 17.06.2003р. №404 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначенням строків зберігання документів» до Одеського державного галузевого архіву Міністерства оборони України здаються на зберігання лише роздавальні відомості  на виплату грошового забезпечення. Роздавальні відомості для виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення зберігаються у військовій частині НОМЕР_1  від 3 до 5 років згідно номенклатури справ. Після закінчення даного терміну справи знищуються згідно встановленого порядку. Підтвердження щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.08.1998р. по 31.12.2014р. немає, оскільки відповідно до бюджетної звітності за ОСОБА_1 не рахується кредитної заборгованості.
Не погоджуючись з правомірністю дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України за період з 01.08.1998р. по 31.12.2014р. за поданою заявою від 18.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
При вирішенні спору суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що індексація грошового забезпечення є складовою заробітної плати та, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян, провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1  щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.08.1998р. по 31.12.2014р. та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату індексації за цей період.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами другою - третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ ( далі - Закон № 1282-ХІІ).
Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону №1282-ХІІ ).
Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 .
Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі №825/874/17 (адміністративне провадження №К/9901/17256/18).
Учасниками справи не заперечується, що за період проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (з 01.08.1998р. по 31.12.2014р.) останній, на рівні з іншими військовослужбовцями, має право на нарахування та виплату на його користь індексації грошового забезпечення у порядку та в розмірах, встановлених Законом №1282-ХІІ та Порядком №1078.
При зверненні з даним позовом до суду позивач зазначає, що за вказаний період військовою частиною НОМЕР_1 йому не було нараховано та виплачено індексації грошового забезпечення. 
Відповідач, у свою чергу, стверджує, що індексацію на користь ОСОБА_1 нараховано та виплачено, в підтвердження чого надає довідку-розрахунок нарахованої та виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення від 31.01.2020р. №350/174/308/87/пс за підписом командира військової частини НОМЕР_1 . 
При цьому, військова частина посилається на те, що відповідно до наказів Міністерства оборони України від 18.11.2003р. №401 та від 17.06.2003р. №404 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначенням строків зберігання документів» до Одеського державного галузевого архіву Міністерства оборони України здаються на зберігання лише роздавальні відомості  на виплату грошового забезпечення. Інформація про нараховану позивачу індексацію грошового забезпечення  до Одеського державного галузевого архіву Міністерства оборони України не подавалась та зберігалася у номенклатурі справ військової частини НОМЕР_1  від 3 до 5 років, після чого справи було знищено. Електронна версія з 01.01.2002р.  всіх відомостей про нарахування  зберігається в електронній формі на дисках у фінансово-економічній службі військової частини, на підставі відомостей якої було сформовано довідку-розрахунок від 31.01.2020р. 
При зверненні з позовом до суду ОСОБА_1 посилається на те, що відомості про виплату індексації відсутні в отриманих ним архівній довідці Одеського територіального архівного відділу  Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 08.08.2019р. №Н-984/1128 та в архівній довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 22.08.2019р. №179/1/12727. Позивач стверджує, що відомості на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1  мали були здані на державне зберігання до Одеського територіального архівного відділу  Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.
Колегія суддів критично ставиться до таких посилань позивача, оскільки відомості про складові грошового забезпечення ОСОБА_1 , які містяться у архівних довідках Одеського територіального архівного відділу  Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 08.08.2019р. №Н-984/1128 та Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 22.08.2019р. №179/1/12727, відображено на підставі лише архівних документів, переданих до архіву на зберігання військовою частиною НОМЕР_1 , яка не заперечує ту обставину, що інформація про нараховану позивачу індексацію грошового забезпечення до Одеського державного галузевого архіву Міністерства оборони України не подавалась та зберігалася у номенклатурі справ військової частини.
При цьому, дотримання військовою частиною НОМЕР_1 вимог законодавства, яке регулює питання ведення номенклатури справ, її зберігання та передачі до архівної установи не являється предметом даного спору.
Доказуванню у даній справі підлягає факт нарахування та виплати на користь   ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження ним військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 у період з 01.08.1998р. по 31.12.2014р.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень (дій чи бездіяльності), надано суду довідку-розрахунок нарахованої та виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення за №350/174/308/87/пс від 31 січня 2020 року, яка містить відомості, що входять до предмету доказування, а саме: дату виплати індексації, її розмір та базовий місяць, який використовувався для її нарахування. Зазначена довідка підписана командиром військової частини НОМЕР_1 та скріплена печаткою.
Варто зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про недійсність вказаної довідки-розрахунку або внесення до неї неправдивих даних. А відтак, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для неврахування наданої відповідачем довідки при вирішенні спору.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що у даній справі відсутні підстави для висновку, що право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.08.1998р. по 31.12.2014р. є порушеним та має бути відновленим.
Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, не правильно застосовано норми матеріального права, тому, відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову.
В поданій апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму сплаченого судового збору в розмір 1261,20 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року.
Колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача судового збору, сплаченого останнім за подання апеляційної скарги, оскільки частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи, що дана справа, у відповідності до п.1 ч.6 ст.12 КАС України, є справою незначної складності та відповідно розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження,  постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів - 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
                                                                 Повний текст судового рішення виготовлений 16 червня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук